Speaker 2: Der er sorg, vi forstår, og så er der sorg,
Speaker 2: vi kan have lidt svært ved at tage alvorligt. For
Speaker 2: hvor ked af det må man egentlig blive, når ens
Speaker 2: kat dør? Må man melde sig syg for arbejde? Må
Speaker 2: man stadig sørge efter et halvt år? Eller forventes det,
Speaker 2: at man tager sig sammen, for det var jo bare
Speaker 2: en kat? Skal man sige kondolere? Eller findes der andre udtryk,
Speaker 2: når det handler om dyr? Det taler jeg med Charlotte
Speaker 2: Klintborg om i dag. Hun er lektor i psykologi ved
Speaker 2: Center for Menneskedyrpsykologi ved Aalborg Universitet og forsker blandt andet
Speaker 2: i relationen mellem mennesker og dyr og i den sorg,
Speaker 2: der kan følge med, når vi mister dem. Og jeg
Speaker 2: kender den selv. Og det har overrasket mig meget, hvor
Speaker 2: dyb en sorg man faktisk føler. Jeg hedder Hanne Schmidt,
Speaker 2: og du lytter til podkatten, hvor jeg er på opdagelsesrejse
Speaker 2: i relationen mellem mennesker og katte. Og i dag skal
Speaker 2: det handle om noget af det sværeste ved at have
Speaker 2: et kæledyr. Nemlig det at miste det. Nu sidder jeg
Speaker 2: herovre for dig, Charlotte. Tak, fordi jeg måtte komme. Jamen,
Speaker 2: du er velkommen. Tak. Det er hårdt at miste sit
Speaker 2: kæledyr og sin kat, og det er en ting, der
Speaker 2: vender tilbage i de fleste af de samtaler, jeg har.
Speaker 2: Og så kan jeg for egen regning også sige, at
Speaker 2: jeg også har været lidt flov over de store følelser,
Speaker 2: det har vagt hos mig. Det er ligesom følelser, der
Speaker 2: skulle være reserveret til tabet af mennesker. Og det er noget,
Speaker 2: du ved noget om, Charlotte, fordi det har du forsket i.
Speaker 2: er det normalt at have det sådan, som jeg har
Speaker 2: haft det
Speaker 3: Ja, det er det. Du er jo absolut ikke den eneste,
Speaker 3: der har den her oplevelse af, at det kan være
Speaker 3: skamfuldt at sørge over et dyr. Det er jo noget
Speaker 3: af det, vi også har set i forskningen, at mange oplever,
Speaker 3: at det ikke er lige så legitimt at sørge over
Speaker 3: et kæledyr, som det er netop, som du også siger,
Speaker 3: med mennesker.
Speaker 2: Hvorfor bliver vi lige så ulykkelige, når vores dyr dør,
Speaker 2: som når vores mennesker dør
Speaker 3: Jamen det er jo relationen, at vi jo kan have
Speaker 3: den samme relation til en kat eller en hund, som
Speaker 3: vi også kan til mennesker. Og det er jo også
Speaker 3: noget af det, vi kan se i forskning, at den
Speaker 3: her tilknytning, det her tætte bånd, man har menneske til
Speaker 3: menneske imellem, kan sidestilles og også kan ses hos dyr,
Speaker 3: man får et tæt relation til. Det er ikke ens
Speaker 3: betydet med, at alle får den her relation. Og det
Speaker 3: er jo så der, hvor der kan være den her,
Speaker 3: jamen hvis ikke man har oplevet at have den her
Speaker 3: tætte relation til sin kat, jamen så kan det for
Speaker 3: andre virke mærkeligt, at man sørger så meget over at
Speaker 3: miste en kat
Speaker 3: Hvad er omfanget af det her? Hvor stort er det?
Speaker 3: Jamen jeg har ikke sådan et tal på, hvor stort
Speaker 3: det er, men jeg vil sige, at alle der har
Speaker 3: det her tætte bånd til sin dyr, Og det kan
Speaker 3: vi jo se, at der er jo sket en udvikling i,
Speaker 3: hvordan vi har dyr, og hvordan vi lukker dem ind,
Speaker 3: og det jo ikke bare er kæledyr eller dyr, vi
Speaker 3: har omkring os, men at det bliver en del af familien.
Speaker 3: Så det bliver jo et tæt familiemedlem. Og i og med,
Speaker 3: at der er sket den her udvikling, så er det
Speaker 3: jo også flere og flere, der har den her tætte tilknytning,
Speaker 3: og deraf også vil opleve sorg
Speaker 3: Så det er i vækst.
Speaker 2: Ja, og jeg kender det jo sådan også, Altså, at
Speaker 2: jeg har mistet nære familiemedlemmer, og man sørger selvfølgelig meget
Speaker 2: over det. Men der har jeg været i stand til
Speaker 2: at tage på arbejde og kontrollere mig. Og så har
Speaker 2: jeg oplevet at stå midt på mit arbejde og skulle fortælle,
Speaker 2: at nu var Minu død, og jeg bare slet ikke
Speaker 2: kunne styre mig selv og bræske i tårer. Men det,
Speaker 2: jeg forstår ikke. Hvorfor kan man ikke
Speaker 3: kontrollere de følelser
Speaker 3: Jamen, man kan jo sige, at medmindre det er familiemedlemmer,
Speaker 3: du bor sammen med, så er dyret jo hos dig dyret. 24-7,
Speaker 3: og mange gange så ser du jo din hund eller
Speaker 3: din kat mere end dine familiemedlemmer, og det er jo
Speaker 3: de daglige rutiner, det er, jamen så skal den lige
Speaker 3: have med hundmad, og så skal vi lige nusle lidt,
Speaker 3: eller vi skal lige snakke lidt sammen, eller du mærker
Speaker 3: den ligger i sengen sammen med dig, eller i sofaen,
Speaker 3: altså det der nærvær, der er i løbet af dagen,
Speaker 3: du har nogle rutiner, og det er jo det, der
Speaker 3: også skal have et brud på, når du mister dyret.
Speaker 3: På samme måde vil du ikke nødvendigvis have det med
Speaker 3: dine familiemedlemmer, hvis ikke du ser dem hver dag, så
Speaker 3: bliver det ikke en del af dine daglige rutiner, Så
Speaker 3: du mærker ikke savnet på helt samme måde, eller det
Speaker 3: tomme
Speaker 4: rum.
Speaker 3: Du har
Speaker 2: også dyr. Jeg har
Speaker 3: mødt din hunde
Speaker 2: i første omgang. En stor, dejlig hunde. Og der er
Speaker 2: også nogle katte her. Så du kender dig også for
Speaker 2: dig selv
Speaker 3: Ja. Jeg har jo altid haft dyr i mit liv.
Speaker 3: Jeg har som sagt to hunde, og så har jeg
Speaker 3: lige nu også fem katte. Og jeg har altid haft katte.
Speaker 3: Hun er så kommet til i mit senere voksenliv
Speaker 3: Og jeg har også prøvet at miste det, og kan
Speaker 3: sagtens også genkende alle de følelser, der er... forbundet med
Speaker 3: at miste både kat og hund, også i relation til
Speaker 3: at miste mennesker, der står tæt på
Speaker 2: Hvorfor er det så sådan, tror du, at... Altså nu
Speaker 2: taler vi lidt om det der med, at kæledyr, så
Speaker 2: er der nogen, der rangerer højere end andre. Højst rangerer
Speaker 2: nok hunden, og der kan man måske godt forstå, at
Speaker 2: man går i sov med en kat
Speaker 3: Ja. Og jeg vil endda sige, at der er jo
Speaker 3: også noget i forhold til, hvor længe har hundene været
Speaker 3: domesticeret til os. De har en længere historie end katten,
Speaker 3: hvor katten først lidt senere, så hunden har et forspring.
Speaker 3: Katten er først lidt senere flyttet ind i hjemmet hos
Speaker 3: os og fået den status, som nogen katte har. Men stadigvæk,
Speaker 3: så er der jo netop den her rangering, som du
Speaker 3: også siger, at vi ikke nåede helt så langt med kattene.
Speaker 3: At kattene stadigvæk er noget, der lever udenfor, og som
Speaker 3: jeg og muser i nogen hensigner, bare er en kat,
Speaker 3: som har en funktion. Ja, i mus og rotter og andet,
Speaker 3: der er derude, som hvis man bor på landet, som
Speaker 3: her for eksempel, så har de en funktion derude. Og
Speaker 3: man knyttede ikke det her tætte bånd. Det samme har
Speaker 3: jo været med hundene, hvis vi går bare lidt længere tilbage,
Speaker 3: så har vi haft hunden, der primært gik udenfor i
Speaker 3: en gård eller i en længe, men de er så
Speaker 3: gået lidt foran i processen
Speaker 2: Hvad gør man så det der med, altså at nogen
Speaker 2: kan skamme sig over sorgen. Ligesom får man ikke rigtig
Speaker 2: snakket med nogen om det. Hvad gør man så
Speaker 3: Jamen altså, hvis ikke man har nogen at snakke med
Speaker 3: i sit nære omgangskreds, jamen så er der jo en
Speaker 3: mulighed for at, altså vi har en hotline for eksempel
Speaker 3: på psykologi, som jo netop også er opstået som et tilbud,
Speaker 3: fordi vi oplever også, at mennesker står i de her
Speaker 3: situationer og Hvis man bliver negligeret af ens familiemedlemmer og
Speaker 3: ens nære venner, som bare siger, at det er jo
Speaker 3: bare en kat. Du kan jo bare køre på internettet
Speaker 3: og hente en ny, eller der er masser af killinger
Speaker 3: at hente rundt omkring. Men det er jo ikke den kat.
Speaker 3: Det er jo den, jeg har mistet
Speaker 3: Og hvis man har en oplevelse af, at man ikke
Speaker 3: bliver mødt i det, som man ellers ville blive mødt,
Speaker 3: også hvis man mistede et menneskeligt nærstående familiemedlem, jamen så
Speaker 3: kan man netop kom til at stå ret alene og
Speaker 3: føle sig forkert i sin sorg. Det er burt måske
Speaker 3: heller ikke sørge lige så meget, eller de bliver skamfuldt.
Speaker 3: Og derfor oprettede vi jo på universitetet og på psykologistudiet
Speaker 3: den her sorghotline, hvor folk kan ringe ind og snakke
Speaker 3: om deres sorg over dyr, de har mistet. Og det
Speaker 3: er jo forskellige typer af dyr, men herunder også selvfølgelig katte.
Speaker 3: Og få en forståelse og blive mødt af, at Det
Speaker 3: er helt normalt at have det på den her måde,
Speaker 3: så man bliver anerkendt i, at det er en normal følelse,
Speaker 3: man står med, og at det kan føles fuldstændig lige
Speaker 3: så intenst, som hvis man mister den nærstående familiemedlem
Speaker 2: Så det er det, man kan blive hjulpet med, det
Speaker 2: er at få at vide det simpelthen i orden, og
Speaker 2: føle den sorg
Speaker 3: Ja, og man kan sige, at det er jo også det,
Speaker 3: man har brug for. Det er akkurat det samme, som
Speaker 3: hvis man er i sorg over et menneske, man har mistet,
Speaker 3: at der bare er nogen, der lytter og anerkender, Og
Speaker 3: så ligesom er et vidne til ens soveproces, det er
Speaker 3: ikke fordi, man skal gøre noget eller få sorgen til
Speaker 3: at gå væk, men at anerkende den. Det værste, man
Speaker 3: kan blive udsat for, er netop at få negligeret sin
Speaker 3: sove og ikke anerkendt den. Vi har brug for den
Speaker 3: der sociale anerkendelse, som jo også ligger i de processer,
Speaker 3: der er, når vi mister, at folk kondolerer, og der
Speaker 3: er nogle ritualer omkring det, og folk sender måske blomster
Speaker 3: eller lignende. Det samme kunne være gældende, når vi mister,
Speaker 3: et dyr, vi har haft tæt på
Speaker 3: Og det har vi bare ikke den samme kultur for.
Speaker 3: Noget begynder dog at ske, også med urner, og man
Speaker 3: kan få jaskesmykker, eller med pels osv. Vi søger at
Speaker 3: lave nogle af de samme ritualer.
Speaker 2: Og jeg kan da godt mærke, at selvom jeg kender
Speaker 2: til det her, så kan jeg godt blive en lille
Speaker 2: smule overrasket, når jeg går ind i nogle af de kattefællesskaber,
Speaker 2: jeg følger på Facebook. Og der er der mange, fordi
Speaker 2: der ved de, at de sådan i trygge rammer kan fortælle,
Speaker 2: at de har desværre mistet deres kat, og de er
Speaker 2: kede af det. Og så skriver folk kondolerer. Og det
Speaker 2: kan jeg godt synes, jamen ja, altså
Speaker 3: Og det hjælper dem, tror jeg.
Speaker 2: Lige
Speaker 3: præcis. Ja, og det er jo et andet sted, netop
Speaker 3: sociale medier, hvor hvis man er i et fællesskab, hvor
Speaker 3: andre har det på samme måde med det her dyr,
Speaker 3: jamen så er der lige præcis den der anerkendelse af det.
Speaker 3: Og man gør det samme, som hvis det var et menneskeliv.
Speaker 3: Man kondolerer, eller sender mange tanker eller søde beskeder. Og
Speaker 3: det er jo, altså der er noget kulturelt i det,
Speaker 3: der er noget transformation i det, så selvom, som du
Speaker 3: også siger, du har oplevet også at være ked af
Speaker 3: at miste en kat, så kan det virke, at nu
Speaker 3: gør vi noget, vi plejer at gøre overfor mennesker. At
Speaker 3: nu gør vi det også i relation til dyr. Så
Speaker 3: den der proces, selvom vi selv synes, vi kan være langt,
Speaker 3: så er der jo stadigvæk nogle gange også, det kan
Speaker 3: virke også anderledes for os at se det på den
Speaker 3: her
Speaker 2: måde
Speaker 3: Også med de her askesmykker, eller hvor man har noget
Speaker 3: pels eller lignende, hvor man også, jeg kan huske dengang,
Speaker 3: jeg først blev præsenteret for, jeg fandt sådan en, det
Speaker 3: var egentlig lidt en mærkelig tanke at skulle have en
Speaker 3: halskæde med noget aske i, indtil jeg selv stod der
Speaker 3: og havde mistet en hund, som stod mig meget tæt på,
Speaker 3: så skulle jeg selv have det, som jeg egentlig ikke
Speaker 3: nødvendigvis havde tænkt, at jeg skulle. Jeg tænker, det vigtigste
Speaker 3: er at sige, at der ikke er en rigtig måde
Speaker 3: at sørge på, Nogle græder, nogle bliver meget opslugt af
Speaker 3: deres sorg, når de lige har mistet. Andre viser det
Speaker 3: ikke på den måde, og måske går med det mere
Speaker 3: på indersiden, eller bliver fredet, eller mere indadvendt. Så jeg tror,
Speaker 3: det vigtigste at sige, det er ikke et moralsk kompas for,
Speaker 3: hvordan er den rigtige måde at sørge på, uanset om
Speaker 3: det er mennesker eller dyr. Og det er en proces,
Speaker 3: der tager tid, og selvfølgelig skal den ikke tage årvis,
Speaker 3: fordi så kan den jo blive så voldsom, at du
Speaker 3: kommer til at blive forhindret i at leve dit liv.
Speaker 3: Men at sove er en proces, og der ikke er
Speaker 3: en bestemt... Altså tidligere, der havde man jo også de
Speaker 3: her faser, hvor man tænkte, så skulle man gennemgå nogle
Speaker 3: forskellige faser, og så til sidst var du løsred for soven.
Speaker 3: I dag ved vi, at sove er mere noget, der
Speaker 3: sker i et pendul, eller som bølger, du kan bliver
Speaker 3: oversvømmet af dine følelser, og så bliver du fuldstændig overvældet
Speaker 3: og bliver ked af det, men så aftager det igen,
Speaker 3: og så er du egentlig i stille vand i en periode,
Speaker 3: og så kan der komme et nyt skulp, der vælter
Speaker 3: dig omkul. Og det foregår i sådan nogle bølger, som
Speaker 3: så langsomt aftager med tiden, men det betyder jo ikke,
Speaker 3: at du ikke kan blive ramt af bølgen årefter, fordi
Speaker 3: du lige kommer i kontakt med et minde, eller det
Speaker 3: plejede min hund også at gøre, eller katten
Speaker 2: Hjælper det der med at få sig en ny kat?
Speaker 3: Nej
Speaker 3: Eller det kan det gøre for nogen, fordi det afleder.
Speaker 3: Hvis man synes ens hjem er blevet så tomt, og
Speaker 3: man kan slet ikke holde det ud, det tomrum der er,
Speaker 3: så kan det selvfølgelig være en hjælp, at der kommer
Speaker 3: noget liv, fordi det afleder en, og det hjælper bølgen
Speaker 3: i at trække sig tilbage igen, kan man sige. Men
Speaker 3: det er jo stadigvæk ikke det individ, man får tilbage,
Speaker 3: man sørger over. og man kan sige har du mistet
Speaker 3: din mand så hjælper det heller ikke at få en
Speaker 3: ny mand næste uge altså du er ikke færdig med
Speaker 3: at sørge over den du har mistet og det er
Speaker 3: jo hele det her hvad er det du har mistet
Speaker 3: og hvem har du mistet der er afgørende det er
Speaker 3: jo ikke bare en kat det var den kat og
Speaker 3: den får du ikke tilbage ved at få en ny
Speaker 3: næste uge tværtimod kan det nogle gange være at du
Speaker 3: faktisk ikke er klar til at give den omsorg fordi
Speaker 3: du er midt i en soveproces Men igen, for nogen
Speaker 3: kan det måske give mening at få, og man kan
Speaker 3: blive parat til at få en ny på forskellige tidsintervaller,
Speaker 3: afhængig af, hvordan man
Speaker 2: er. Jeg kan huske en lidt speciel ting. Jeg synes egentlig,
Speaker 2: og det er noget i forhold til, hvad man kan
Speaker 2: lære af sine dyr, at jeg har været forholdsvis dårlig
Speaker 2: til at sige farvel til mine mennesker. Og så midt
Speaker 2: i den her strøm, når man bliver ældre, så mister
Speaker 2: man gamle familiemedlemmer. Og jeg havde det dårligt over mig.
Speaker 2: Jeg havde været til at sige farvel. Og så står
Speaker 2: jeg over for at sige farvel til vores gamle kat, Volvo.
Speaker 2: Han var svag, han var ikke gammel. Men så tager
Speaker 2: jeg 10 minutter nede ved dyrlægen, hvor jeg takker Volvo
Speaker 2: for alt det, han har givet mig. For han har
Speaker 2: været så sjov
Speaker 3: og sød. Uanset om det er mennesker eller dyr, hvis
Speaker 3: vi har muligheden, nogle gange er dødsvalg jo pludselig, men
Speaker 3: når vi netop har muligheden for at sige farvel, og
Speaker 3: særlig også, hvor det er et dyr, hvor det jo
Speaker 3: er os, der bestemmer, i hvert fald hvis de er
Speaker 3: syge eller gamle, hvornår er det, det skal ske, det
Speaker 3: har vi jo ikke helt den samme, hvad hedder det, handlemulighed,
Speaker 3: kan man sige, når det gælder menneskeliv, men vi står
Speaker 3: med et helt andet ansvar, men også nogle svære etiske dilemmaer,
Speaker 3: hvordan er det, man tager livet af sin elskede, og
Speaker 3: hvornår er det, altså der er noget fuldstændig kontraindicerende i,
Speaker 3: at Jeg har sgu passet på dig, og jeg har
Speaker 3: elsket dig og gjort det bedste for dig i dit liv,
Speaker 3: og nu er det bedste faktisk at tage livet af dig.
Speaker 3: Det er fuldstændig modsætningsfyldte følelser, vi står i, og det
Speaker 3: er svært. Men at sige farvel og være der til
Speaker 3: det sidste, og være med i processen, også for at
Speaker 3: skabe den tryghed for dyret, at det sidste, dyret ser,
Speaker 3: er hos ens
Speaker 2: ejer
Speaker 2: Ja. Så det er i hvert fald også noget, man
Speaker 2: må sige, selvom det er enormt hårdt. Det er ekstremt.
Speaker 2: Så det er et ansvar, man både bør tage på sig,
Speaker 2: men også at man bagefter tænker, det var godt, jeg
Speaker 2: gjorde det. Lige præcis. Der er jo også mange, der
Speaker 2: har det sådan... har jeg lagt mærke til, når jeg
Speaker 2: taler med folk, jeg har det også selv sådan, at
Speaker 2: vi har også næsten en forventningssov
Speaker 2: Altså vi gør os tanker om, ej, jeg mister dig
Speaker 2: på et tidspunkt. Kender du til det? Og er det noget,
Speaker 2: du har hørt
Speaker 3: om? Ja, og igen, er det jo lidt det samme
Speaker 3: som med mennesker, hvor vi kalder det ventesov. Og dyrenes
Speaker 3: liv er jo kortere end vores. Så derfor kommer det
Speaker 3: jo hurtigere til at fylde, at en kat har du
Speaker 3: måske i 16-20 år, hvis alt går vel, og den
Speaker 3: ikke kommer ud for sygdom eller ulykker eller lignende. Så
Speaker 3: når du har en gilling eller en ung kat, så
Speaker 3: er det måske ikke så presserende, men alligevel kan man
Speaker 3: godt få tanken om, at tiden går hurtigt, og lige
Speaker 3: pludselig er der gået 15 år, og så har man
Speaker 3: en ældre seniorkat. Og særligt når man begynder at få
Speaker 3: ældre dyr, så begynder den der ventesorg at komme, fordi
Speaker 3: man godt ved, at der ikke er lige så lang
Speaker 3: tid igen. Det er det samme, vi også ser ved mennesker,
Speaker 3: der bliver syge eller alvorlige syge, hvor der ikke er
Speaker 3: mere at gøre, eller ældre, at vi allerede sørger, inden
Speaker 3: vi har taget afsked. Så vi er i gang med
Speaker 3: processen med at sige farvel, fordi vi ved godt, at
Speaker 3: udgangen er der inden for en kortere horisont
Speaker 2: Ja, det er jo i hvert fald noget, der adskiller...
Speaker 2: eller er anderledes relationen til vores katte i forhold til
Speaker 2: relationen til mennesker. Vi ved, at vi har dem i
Speaker 2: kortere tid. Ja, det er jo det. Så det er
Speaker 2: en kortere cyklus.
Speaker 5: Ja.
Speaker 2: Hvad synes du, at vores forhold til kæledyr fortæller om
Speaker 2: os som mennesker?
Speaker 3: Jamen, jeg synes jo, at det at kunne få et
Speaker 3: tæt bånd til et dyr, siger jo også noget om
Speaker 3: vores muligheder for at have empati og kunne se et
Speaker 3: andet levende væsen som et væsen med værdi i sig selv,
Speaker 3: som ikke er lavere rangerende eller indgår i nogle hierarkier
Speaker 3: med mennesker om, hvad der er vigtigst, men at alle
Speaker 3: levende væsener fortjener en velfærd og en trivsel. Og hvordan
Speaker 3: vi forvalter den trivsel kan jo være forskelligt, fordi der
Speaker 3: bliver jo sådan en, altså det er jo en balancegang,
Speaker 3: fordi katten er en kat, og hunden er en hund,
Speaker 3: og det betyder ikke, at hunden eller katten skal være mennesker,
Speaker 3: og lige pludselig skal agere mennesker på en måde, eller
Speaker 3: vi skal begynde at betragte dem på den måde. Vi
Speaker 3: skal jo stadigvæk tage udgangspunkt i, hvad er det, der
Speaker 3: er kattens behov, for også at kunne udfylde dens livskvalitet
Speaker 3: bedst muligt. Men jeg tænker, at det giver os en
Speaker 3: evne til at sætte os ind i andre levende væseners behov,
Speaker 3: og sikre velfærd. Og som jo er en tendens, tænker jeg,
Speaker 3: at vi også kommer, altså vi ser lidt i øjeblikket også,
Speaker 3: spreder sig, at jo mere vi ved om dyr, og
Speaker 3: hvad de faktisk kan, og også hvilke relationer de kan
Speaker 3: gå ind i. Det er jo også det, der er
Speaker 3: relativt nyt, siger jeg i gåsesegning, at vi ved, at
Speaker 3: katte også kan udvikle bånd til mennesker, lige så vel
Speaker 3: som hunde kan. Og jo mere vi ved om deres
Speaker 3: følelser og deres muligheder, jo mindre kan vi også tillade
Speaker 3: os at betragte dem som lavere arrangerende, som nogen, der
Speaker 3: bare skal gå ud i gårdspladsen.
Speaker 2: Hvad ved vi om kattes evner i forhold til at
Speaker 2: sørge enten over tab af mennesker eller tab af
Speaker 3: andre dyr? Der er noget forskning, der i hvert fald bekræfter,
Speaker 3: at katte kan have nogle af de samme følelser og
Speaker 3: kan genkende også nogle af de samme menneskelige følelser. De
Speaker 3: kan aflæse tonefald for eksempel hos mennesker og også gestik.
Speaker 3: Og de kan udvise noget adfærd, som vi kan oversætte
Speaker 3: lidt i menneskesprog til noget empati. Så de kan også afstemme,
Speaker 3: altså er du ked af det? Jamen så er der
Speaker 3: jo nogen, der også beskriver, så kom katten og lå
Speaker 3: helt tæt op ad mig. Så den kan mærke, at
Speaker 3: når min sindstilstand er dæmpet eller påvirket, jamen så afstemmer
Speaker 3: den på en måde. Så relationen på den måde er
Speaker 3: jo ikke ensidig, men den er gensidig. Altså at katte
Speaker 3: kan faktisk give noget tilbage af det samme, som vi
Speaker 3: også giver dem. Det vi også kan se i nogle
Speaker 3: studier er jo, at der er nogle af de samme hormoner.
Speaker 3: Det gælder både med hunde, men også med katte. At
Speaker 3: når vi har det der tættebånd, så er det nogle
Speaker 3: af de samme hormoner, der bliver udskilt. Altså det her oxytocin,
Speaker 3: som også er det hormon, der... bliver udskilt mor og
Speaker 3: barn imellem, når man kigger hinanden dybt i øjnene, så
Speaker 3: det der lykke- eller kærlighedshormon, som man kalder det lidt
Speaker 3: populært sagt, at det også spiller en rolle i relationen.
Speaker 3: Så der er noget neurobiologisk også, der foregår, som også bekræfter,
Speaker 3: at den her relation, det er ikke bare en oplevelse,
Speaker 3: men at der faktisk også sker noget biologisk hos begge partnere,
Speaker 3: når relationen er der
Speaker 2: Nu er der jo, hvad er der? Der er flere
Speaker 2: end 700.000 katteejere i Danmark. Way over 700.000. Så det
Speaker 2: at forske i kattesyge og relationen mellem katte og mennesker,
Speaker 2: det tænker jeg må være vanvittigt populært at være sådan
Speaker 2: en forsker som dig. Er der stor søgning mod det felt?
Speaker 3: I... Ikke stort, fordi man kan sige, at inden for
Speaker 3: forskningen er det stadigvæk svært, eller er det stadigvæk et
Speaker 3: nyere felt, altså det her menneske-dyr-relationer. Fondsmæssigt er det svært
Speaker 3: at få penge til det, kan man sige. Er det
Speaker 3: til menneskene, eller er det til dyrene? Er det til
Speaker 3: dyrevelfærd alene, eller er det til menneskene alene? Det der
Speaker 3: connection imellem, at vi ser på et samspil, er stadigvæk
Speaker 3: et nyere forskningsfelt. Der er sket rigtig meget de sidste
Speaker 3: 10 år, og der kommer flere og flere studier. Men
Speaker 3: vi er ikke så mange forskere på området stadigvæk. Vi
Speaker 3: er nogle stykker spredt over landet og på de forskellige universiteter,
Speaker 3: som har det her som et felt, om det er etologer, dyrelæger,
Speaker 3: og så har vi også psykologien involveret i det. Men
Speaker 3: det er et nyere felt, og vi prøver at, at
Speaker 3: få det større, kan man sige, og der begynder også
Speaker 3: at være, altså der sker meget internationalt, og Danmark er
Speaker 3: sådan lidt bagud på nogle områder
Speaker 2: Og er der noget prestige, som følger det, altså nu
Speaker 2: tænker jeg på katte især, som jo ikke har stor
Speaker 3: prestige. Ja, det kan der måske godt være, tænker jeg,
Speaker 3: at det kan være lidt det samme, der gør sig gældende,
Speaker 3: altså hvor populært er det at lave katteforskning, frem for
Speaker 3: neurobiologisk forskning, eller lægevidenskabelig forskning, altså I hvert fald inden
Speaker 3: for psykologistudiet, så det her med at kigge på menneske-dyr-psykologien,
Speaker 3: er ikke noget af det, der rangerer højst. Der har
Speaker 3: vi stadigvæk, at det er psykiatrien, det er menneskedelen, der
Speaker 3: stadigvæk er mest populært. Men så er der selvfølgelig nogen,
Speaker 3: der brænder for dyr. Hvis ikke du kan lide dyr,
Speaker 3: eller har ikke selv oplevet at have den her tætte relation,
Speaker 3: så er det måske heller ikke så interessant et forskningsfelt
Speaker 2: Der er jo rigtig mange mennesker, også flere af dem,
Speaker 2: som jeg har talt med, som lever alene med deres kat.
Speaker 2: Og der bliver det her dyr jo en enormt vigtig
Speaker 3: del i ens liv. Og det tænker jeg også, at
Speaker 3: vi kommer til at se mere af. Nu har der
Speaker 3: været en første fokusering på hunde, hvor der også har
Speaker 3: været forskning i besøgshunde på plejehjem og og hvad er det,
Speaker 3: hundene kan inden for forskellige områder. Men tilsvarende er det
Speaker 3: jo også katten, og den ser vi jo netop også.
Speaker 3: Altså den kan være nemmere også at flytte med i
Speaker 3: en ældre bolig eller en hund, og den er ikke
Speaker 3: krævende på samme måde i forhold til, at man skal
Speaker 3: ud og motionere den osv. Og den ensomhed, som du
Speaker 3: også beskriver, er jo noget af det, der også vi ved,
Speaker 3: at kæledyrne kan modvirke. Så det er jo virkelig spændende
Speaker 3: at kigge ind i, hvad er det faktisk katten kan
Speaker 3: i forhold til ældre, som lever alene og med ensomhed.
Speaker 2: Jeg har set nogle plejehjem, hvor de
Speaker 3: også
Speaker 2: har taget katten ind. Ja, lige præcis.
Speaker 3: Hvad kan dyr egentlig gøre i forhold til mennesker? Noget
Speaker 3: af det, vi har set nogle undersøgelser på, det har
Speaker 3: godt nok været på hunde, men jeg tænker, der er noget,
Speaker 3: der går igen i forhold til kat, og også det,
Speaker 3: vi ved, kat kan ind i relationen. Det er jo
Speaker 3: den her ubetingede kærlighed. Der kommer ikke krav eller forventninger om,
Speaker 3: hvad er det, du skal præstere, eller du skal gøre
Speaker 3: nogle bestemte ting. Og i et studie, der udkom, jeg
Speaker 3: mener det var sidste år, eller også var det forrige år,
Speaker 3: der viste det sig faktisk, at nogle mennesker foretragte relationen
Speaker 3: til deres hund, frem for nogle nære venskaber. Og noget
Speaker 3: af det, der ligger i det, er jo netop, at
Speaker 3: det kan være mindre kompliceret at være sammen med dyr.
Speaker 3: Fordi der er ikke de her store krav. Det er
Speaker 3: ikke emotionelt turbulent nogle gange, eller igen det her med
Speaker 3: forventninger og krav til, at man skal gøre nogle ting.
Speaker 3: Så det er ikke anstrengende på samme måde. Man er bare.
Speaker 3: og dyret er ikke dømmende eller vurderende i forhold til dig,
Speaker 3: men det er den der ubetingethed, der er i relationen.
Speaker 3: Den er der uanset hvad, og hvis du har en
Speaker 3: dårlig dag, jamen så kigger den ikke skævt på dig,
Speaker 3: eller stiller ekstra krav, måske netop det modsatte
Speaker 2: Og så på den ene side siger man så, at
Speaker 2: det er jo bare perfekt, og det skal vi anerkende.
Speaker 2: På den anden side er der så også noget, der siger,
Speaker 2: jamen det må der jo gøres noget ved. Man må
Speaker 2: jo arbejde med at kunne være i relation med sine mennesker,
Speaker 2: og Ja, hvad tænker du om
Speaker 3: det? Jamen jeg tænker jo, at vi er jo forskellige
Speaker 3: som mennesker, og nogen af os har lyst til at
Speaker 3: være ude i store sociale forsamlinger og være i fællesskaber,
Speaker 3: men andre har jo også et behov for bare at
Speaker 3: være selv. Så vi er jo indadvendte og udadvendte, og
Speaker 3: vi kan have forskellige problemstillinger oven i det, der også gør,
Speaker 3: at det at være sammen med mennesker kan være mere
Speaker 3: anstrengende end at være sammen med et dyr. Så dyr
Speaker 3: kan noget, der er mindre kompliceret, som så kommer til
Speaker 3: at modvirke ensomheden, fordi du er ikke helt alene, du
Speaker 3: har dine dyr. Og nogle gange siger jeg også lidt
Speaker 3: for sjovt, jeg vil hellere være sammen med mine dyr,
Speaker 3: end jeg vil være sammen med mennesker nogle gange, fordi
Speaker 3: der er ikke nogen, der forventer noget af mig. Det
Speaker 3: er nemmere, det er ukompliceret, og jeg bruger ikke så
Speaker 3: mange kræfter på det
Speaker 2: Hvad har det her arbejde, som du laver, hvad har
Speaker 2: det lært dig om relationen mellem mennesker og dyr?
Speaker 3: At den kan være ret ligeså tæt og intens som menneske-til-menneske-relationer.
Speaker 3: Og det har jeg jo oplevet selv privat, men jeg
Speaker 3: har også netop set det i forskningen og set det
Speaker 3: hos andre. Så jeg synes, det er spændende at dykke
Speaker 3: ind i og også få arbejdet med en større anerkendelse af,
Speaker 3: at den relation kan være ligeså intens og tæt, som
Speaker 3: når vi møder mennesker, vi holder i
Speaker 2: Hvordan kan det være, at at nogen stadig reagerer med
Speaker 2: sådan en form for skepsis eller næsten irritation på andres
Speaker 2: sorg over
Speaker 3: taget af dyr? Jamen jeg tror jo netop, det er,
Speaker 3: hvis det ligger så langt væk fra ens egne følelser,
Speaker 3: eller at man næsten ikke kan forestille sig, hvordan kan
Speaker 3: du blive så ked af det, altså at miste en kat.
Speaker 3: Det vil være næsten det samme som at sige, hvordan
Speaker 3: kan du blive så ked af det, at du har
Speaker 3: mistet din margreteskål. Altså at den... Den kat, den for vedkommende,
Speaker 3: ikke har nogen betydning. Altså at det, man har mistet,
Speaker 3: så forestillingsevnen hos det menneske, og empatien hos det menneske,
Speaker 3: der møder med den der skepsis, altså det er jo der,
Speaker 3: det måske mangler. At man ikke kan sætte sig ind
Speaker 3: i den følelse. Uanset om man forstår det eller ej,
Speaker 3: så er det jo vigtigt at kunne respektere, at det
Speaker 3: er sådan, du har det. Og den kat havde en
Speaker 3: betydning for dig, uanset at jeg ikke har den samme
Speaker 3: relation til den her kat, eller katte generelt. Men vi
Speaker 3: heller ikke har den samme relation til det menneske, en
Speaker 3: bekendt har mistet. Men man er stadigvæk af respekt medfølgende
Speaker 3: Men der sker noget i forhold til netop, når det
Speaker 3: er dyr og det der med hierarkier, vi var inde på,
Speaker 3: at så er der nogen, der synes, de kan have
Speaker 3: en berettigelse til at synes, at nu sørger du altså
Speaker 3: for meget, for det var jo altså bare en katte. Ja,
Speaker 3: fordi jeg
Speaker 2: kunne forestille mig, at jeg ikke selv har prøvet det,
Speaker 2: men måske skulle jeg have gjort det, fordi jeg har
Speaker 2: jo mødt op grædende på et arbejde. Men det der
Speaker 2: med at ringe og sige, at jeg simpelthen ikke kan
Speaker 2: komme på arbejdsdag, for jeg er så ked af det,
Speaker 2: at min kat er død. Ja
Speaker 3: Svært. Ja, det er det. Og det er jo også det,
Speaker 3: der gør, at nogen ikke gør det. At de møder
Speaker 3: sig op på arbejde, nærmest uden at være i stand
Speaker 3: til at være der, fordi man er så fyldt af sorg.
Speaker 3: Men vi har jo aldrig mødt op på arbejde, hvis
Speaker 3: man havde mistet sin mor eller sin mand. dagen før,
Speaker 3: men den her skam over at ringe og sige, jeg
Speaker 3: er simpelthen så ulykkelig, fordi jeg mistede min kat, jeg
Speaker 3: sagde farvel til min kat i går, og frygten for,
Speaker 3: at det ikke bliver anerkendt, den gør det jo svært
Speaker 2: Så det er jo bare lige for at slå fast også,
Speaker 2: det er jo ikke fordi, at det her tager jo
Speaker 2: ikke noget fra den sorg, vi selvfølgelig store sorg, vi har,
Speaker 2: når vi mister vores mennesker. Nej, nej. Men det er
Speaker 2: bare en anerkendelse af det andet, vi mangler. Præcis
Speaker 3: præcis. Og den der legitimitet fra andre til at sige,
Speaker 3: jamen det er jo ikke det samme, hvis du nu
Speaker 3: havde mistet et barn, så kunne jeg bedre forstå dig.
Speaker 3: Hvem er det, der har retten til at lave den
Speaker 3: der moralske dom over, hvordan føler du? Fordi hvis det
Speaker 3: er sådan, jeg har det, så er det jo en
Speaker 3: anerkendelse af, jamen det er sådan, jeg har det. Og
Speaker 3: ikke dig, der skal sætte dig til dommer over, hvordan
Speaker 3: jeg bør føle, og hvad der er mest rigtigt og forkert.
Speaker 3: Det er ikke en en mindskelse af menneskelig dødsfald, men
Speaker 3: en anerkendelse af, at har du lige så tæt en
Speaker 3: relation til en kat eller en hund, så kan sovintensiteten
Speaker 3: være lige så stor. Og det skal vi anerkende
Speaker 2: Lige før vi slutter i dag, Charlotte, jeg plejer at
Speaker 2: have en anbefaling til et stykke litteratur, en film eller
Speaker 2: et eller andet, som har med katte at gøre, eller
Speaker 2: livet mellem katte, og mennesker at gøre. Har du en
Speaker 2: god idé, en anbefaling til noget?
Speaker 3: Jamen, så tror jeg, jeg vil nævne vores hotline for
Speaker 3: sov over dyr, hvor man kan ringe ind anonymt, og
Speaker 3: man får nogle søde psykologistuderende i røret, som også selv
Speaker 3: har oplevet kæledyrsov, og som vil møde en med anerkendelse
Speaker 3: og et par gode lyttende ører. Den har åbent tre
Speaker 3: dage om ugen, og man er velkommen til at ringe ind,
Speaker 3: hvis man står i en sov. Den hedder Hotline for
Speaker 3: Sov over Dyr, og er en del af kandidatstudiet på
Speaker 3: psykologistudiet på Aalborg Universitet. Kan man finde det på en hjemmeside?
Speaker 3: Vi har en hjemmeside, der hedder shop.cau.dk, og der er
Speaker 3: også et telefonnummer, der hedder 25- 41 14 13. Og
Speaker 3: den har åbent tre dage om ugen
Speaker 3: Tre faste dage. Tre faste dage. Onsdag, torsdag
Speaker 2: og søndag
Speaker 2: Tak skal du have. Selv tak. Det var et godt råd.
Speaker 2: Og tak fordi jeg måtte komme og tale med dig
Speaker 2: i dag, Charlotte. Velbekomme. Ha' det godt. Lige måde. Tak.
Speaker 2: Så er jeg hjemme igen efter besøget hos Charlotte. Hun
Speaker 2: er altså virkelig god til at sætte ord på den sorg,
Speaker 2: man kan føle, når man mister et gældyr. Og også
Speaker 2: anerkendelsen af, at det faktisk er helt ægte og gyldige følelser.
Speaker 2: Men når jeg lytter interviewet igennem, bliver jeg alligevel lidt
Speaker 2: flov over, hvor tydeligt det er, at jeg bliver rørt,
Speaker 2: når jeg fortæller om mine egne oplevelser. Længere er jeg
Speaker 2: altså ikke selv kommet endnu. Så det var nok lidt,
Speaker 2: for jeg er helt færdig med at undersøge det her emne.
Speaker 2: Det var alt for i dag. Tak fordi du lyttede med.
Speaker 2: Jeg hedder Hanne Schmidt, og jeg håber, vi høres ved
Speaker 2: i de næste episoder af podcasten.