Speaker 2: Henrik, hvordan så de første år af skolelivet ud for
Speaker 2: jeres søn Kalle
Speaker 3: Jamen, de er delt i to, vil jeg sige. Der
Speaker 3: var et under corona og et efter corona. Det starter
Speaker 3: fint ud i 0. klasse. Alle er delt op i små
Speaker 3: grupper og meget ude. Og så efterhånden, som samfundet åbner op,
Speaker 3: og der kommer flere krav i 1. klasse, så begynder Kalle
Speaker 3: at få... ondt i maven og ondt i benet, og
Speaker 3: vi havde ham til alle mulige undersøgelser og behandlinger. Ja,
Speaker 3: og så på et tidspunkt stoppede han med at gå
Speaker 3: i skole.
Speaker 2: Hvordan hjælper man sit barn i mistrivsel eller med særlige behov,
Speaker 2: når hverdagen er blevet uoverskuelig, kaotisk og fuld af nedsmeltninger,
Speaker 2: når du føler, du har prøvet alt, mens sit barn
Speaker 2: befinder sig i venteposition til sin egen barndom? I denne
Speaker 2: podcast viser vi, at der er en vej, at du
Speaker 2: kan få hjælp og at du kan gøre en vigtig
Speaker 2: forskel for dit barn og din families trivsel, hvis bare
Speaker 2: du får redskaberne og får vist, hvordan de skal bruges,
Speaker 2: som familierne og fagpersonerne i denne serie har fået. Mit
Speaker 2: navn er Mette Cornelius. Jeg er mor i en familie
Speaker 2: med særlige behov, selv diagnostiseret med ADHD og vært på
Speaker 2: denne podcast, som er udgivet af Center for ADHD Plus,
Speaker 2: et videnscenter, der arbejder for at skabe en bedre hverdag
Speaker 2: for neurodivergente børn og deres forældre. Læs mere på adhdcenter.dk
Speaker 2: eller find os på Facebook. Marie, du møder Henrik og
Speaker 2: hans kone Trine et par år inden i det, der
Speaker 2: i hvert fald på papiret kaldes skoleliv. Hvordan har den familie,
Speaker 2: du møder det på det tidspunkt
Speaker 4: Henrik og Trine er rimelig presset. De har... Mange udfordringer
Speaker 4: med Kalle, men også selvfølgelig med de storsøskende, som også
Speaker 4: kommer til at stå lidt i skyggen af Kalle. Og
Speaker 4: på det tidspunkt, tror jeg, at Kalle gik i skole,
Speaker 4: var det en halv time om ugen, eller sådan noget
Speaker 4: i det lav, da I startede hos os
Speaker 2: Henrik, det er jo ikke fordi, at det er dér,
Speaker 2: at alle udfordringerne starter. De går selvfølgelig længere tilbage, så
Speaker 2: vi synes, at bolig er tiden. tilbage til den gang
Speaker 2: allerede i børnehaven, hvor jeg tror, at Kalle begynder at
Speaker 2: vise tegn på mistrivsel, og så bevæger os frem derfra.
Speaker 2: Vil du fortælle mig jeres historie
Speaker 3: Ja, Kalle har altid været fremme i skoene, vel argumenterende
Speaker 3: og frisk, men også altid været en, man lige skulle
Speaker 3: arbejde lidt ekstra med, for at få ham til at
Speaker 3: gøre nogle ting, han ikke havde lyst til. Og især
Speaker 3: i det sidste år i børnehaven eskalerer det nok, hvor
Speaker 3: de skal på flere ture, og der bliver sat flere krav.
Speaker 3: Jeg husker blandt andet, at de skulle ud på en jernalderlandsby,
Speaker 3: der ligger i nærheden, og så skulle de klædes ud,
Speaker 3: og det skulle kalde bare ikke. Så der er billeder
Speaker 3: fra den tur med 27 børn i jernalder tøj, og så
Speaker 3: en dreng i hoodie, fordi det skulle han bestemt ikke.
Speaker 3: Men ellers har vi egentlig opfattet ham som generelt i trivsel,
Speaker 3: Det er først hen i første klasse, at det råber os,
Speaker 3: at der er noget, som vi skal kigge nærmere på.
Speaker 3: Jeg husker specifikt efterårsferien i første klasse, hvor vi var
Speaker 3: i sommerhus, hvor vi havde en masse konflikter om at
Speaker 3: skulle på tur, og hvad vi skulle have at spise
Speaker 3: og sådan noget, hvor vi kiggede på hinanden og sagde,
Speaker 3: at der er et eller andet her, som vi er
Speaker 3: nødt til at få kigget
Speaker 2: nærmere på. Marie, hvorfor reagerer et barn som Kalle? Der
Speaker 2: er mange af dem desværre så stærkt på det her
Speaker 2: med at komme i skole, det er jo tit der,
Speaker 2: vi begynder at opleve mistrivslen
Speaker 4: Det man kan i børnehaver, det er, at der kan
Speaker 4: man i højere grad være mere fleksibel i forhold til
Speaker 4: børnenes behov og i forhold til strukturen på dagen. Og
Speaker 4: det er jo egentlig et eller andet sted på godt
Speaker 4: og ondt, fordi man kan sige, så får børnene heller
Speaker 4: ikke øvet de her ting. Men hvis man kompenserer meget
Speaker 4: i børnehaven, så er der mange børn, der godt egentlig
Speaker 4: kan gå igennem uden at få det rigtige skidt. Når
Speaker 4: de så starter i skolen, så er der flere og
Speaker 4: flere krav, som du også nævner, Henrik, med, at man
Speaker 4: skal både stå for nogle ting mere selv, fordi der
Speaker 4: er færre voksne per børn, og så er der mange
Speaker 4: skift af voksne. Så det her med, at man skal
Speaker 4: skifte klasselokale, man får nye lærere i forskellige timer, der
Speaker 4: er flere vikarer, og det giver rigtig meget utryghed og usikkerhed.
Speaker 4: Og så måske også det her med i forhold til
Speaker 4: at kunne navigere med sine jævnaldrene. Der kan man sige,
Speaker 4: at mange børn, som har måske nogle af de her
Speaker 4: ADHD- eller autisme-lignende træk, der kan det godt ske, at
Speaker 4: de har en dobsatest, der siger, at de er syv år,
Speaker 4: ligesom dem, de går i klasse med. Men måske har
Speaker 4: de en udviklingsalder, som faktisk, der kan man trække op
Speaker 4: til en tredjedel fra, at der er nogle forskere, der siger.
Speaker 2: Og det vil også tænke af det her med, at
Speaker 2: for mit vedkommende i hvert fald i børnehaven, der afleverede
Speaker 2: jeg sent, og jeg hentede rigtig tidligt. Jeg var faktisk
Speaker 2: ikke særlig meget på arbejde, tror jeg, min arbejdsgiver ville sige.
Speaker 2: at du kommer jo også ind i et system, hvor
Speaker 2: der i hvert fald er en forventning om, at barnet
Speaker 2: kommer i skole til en tid og er der til
Speaker 2: en anden
Speaker 4: tid. Og det er også en af de tilpasninger, som
Speaker 4: mange laver i børnehaverne. Det er sådan noget som netop
Speaker 4: det der med at foreslå, kan I aflevere lidt senere?
Speaker 4: Kan I hente lidt tidligere? Kan han engang imellem få
Speaker 4: en fridag? Eller hvad man gør. Og igen, det er
Speaker 4: jo alt sammen gjort i den bedste mening. Men det
Speaker 4: fjerner jo nogle øvebaner for børnene, og det fjerner det
Speaker 4: her med, at så bliver chokket, når man skal starte
Speaker 4: i skolen, bare endnu større. Og i virkeligheden så kan
Speaker 4: man sige, at børnene kan også nogle gange komme lidt
Speaker 4: på kanten af fællesskabet, fordi hvis de ikke er der,
Speaker 4: så er det også rigtig svært at få legekammerater. Altså
Speaker 4: hvis man ligesom har for mange fridage, eller man møder senere,
Speaker 4: eller man bliver fritaget fra ture og alt det her.
Speaker 4: Så mange af de her hensyn, man tager, det skal
Speaker 4: man virkelig overveje. Kan vi gøre det på en måde,
Speaker 4: så flere børn kan være med? Altså, at det ikke
Speaker 4: er så slidsomt for børnene at være der, at løsningen er,
Speaker 4: at så skal de bare ikke være der. Fordi, som sagt,
Speaker 4: man fjerner de her udviklingsmuligheder for børnene.
Speaker 2: Han har jo gået meget magt af at kalde at
Speaker 2: gå i skole, da han havde det skidt i hvert
Speaker 3: fald. Jamen, han holdt jo sammen på sig selv rigtig
Speaker 3: lang tid. og han prøvede ligesom at sende et par
Speaker 3: nødsignaler med det med ondt i maven og ondt i benet.
Speaker 3: Så fik vi, efter efterårsferien tog vi fat i en
Speaker 3: psykiater privat, og der gik et par måneder, og så
Speaker 3: havde vi en udredning. Der var ADHD og autisme, og
Speaker 3: da vi snakkede med Kalle om det, så var det
Speaker 3: som om hans, ikke hans verden faldt sammen, men det
Speaker 3: var som om, så pustede han simpelthen bare ud, og
Speaker 3: så stoppede han med at gå i skole. Og så
Speaker 3: var han ikke i skole i ni måneder. Så han
Speaker 3: var hjemme i ni måneder, min kone var hjemme i
Speaker 3: ni måneder. Ja, hun var hjemme længere tid, men der
Speaker 3: var ni måneder, hvor han ikke var i skole. Så
Speaker 3: fra midt i marts og så ind til november, hvor
Speaker 3: vi fik en plads i specialklasse. Og derfra var det
Speaker 3: en lang tur tilbage. Det var cirka der, vi snakkede
Speaker 3: med Marie og team. Men jeg startede op med et
Speaker 3: kvarter om dagen, altså i den lille klasse med tre
Speaker 3: andre børn, og vi forældre sad inde i klassen det kvarter,
Speaker 3: og så tog vi hjem igen, og så byggede vi
Speaker 3: på stille og roligt, at vi kunne sidde ude på
Speaker 3: gangen og henne på skolebiblioteket og ude i bilen, og
Speaker 3: så byggede vi op, det tog nok halvandet år derfra,
Speaker 3: med stille og roligt fra kvarteret til en halv time,
Speaker 2: til
Speaker 3: en time, men halvandet år fra start til han var
Speaker 3: på fuldtid.
Speaker 2: I har investeret lidt tid i at få ham tilbage
Speaker 2: i skolen?
Speaker 3: Ja, så min hustru var hjemme i to år. Selvfølgelig
Speaker 3: på årlov det første år, og så med nogle tre
Speaker 3: måneds forlængelser af exceptionel årlov. Også så ud over skoleværing
Speaker 3: og de bekymringer der, så er der jo også, hvad
Speaker 3: betød det for min karriere, hvad
Speaker 2: betød det
Speaker 3: for vores familieliv. Ja, der fuldt bare en masse med.
Speaker 3: Det var en super hård periode.
Speaker 2: Inden I går til Maria Center for ADUD +, en
Speaker 2: ting er, at I har Kalle, der er i mistrydsel.
Speaker 2: Hvordan har resten af familien det på det her tidspunkt,
Speaker 2: før I begynder at få noget
Speaker 3: hjælp? Jamen, vi har to andre børn, og den ældste
Speaker 3: af dem har også autisme, så Asperger-syndrom. Så vi tænker jo,
Speaker 3: vi kender det her. Min kone er sundhedsplejerske, så selvfølgelig,
Speaker 3: altså børneopdragelse, det er bare nummer tre. Uanset hvad, så
Speaker 3: kan vi finde ud af det her. men det fyldte
Speaker 3: bare så meget, at vi havde ikke det rigtige værktøj.
Speaker 3: Vi fyldte os simpelthen totalt på barbund og inkompetente. Så
Speaker 3: de to andre børn mærkede det selvfølgelig også, at der
Speaker 3: var flere konflikter i familien, og de kunne godt se,
Speaker 3: når Kalle fik et flip, fordi han var frustreret, og
Speaker 3: vi var frustreret, så rendte de ind på deres værelser,
Speaker 3: og der var aldrig den der kvalitetsside i familien.
Speaker 6: Øhm
Speaker 3: Ja, vi søgte råd hos kommunen og fik en familierådgiver ud,
Speaker 3: og hendes bedste forslag det var, at I skal bare
Speaker 3: være skrabere, og I skal have mere orden og mere
Speaker 3: struktur og skille mere ud. Og der crashede det fuldstændig,
Speaker 3: så vi var rigtig meget vilderede. Det var super frustrerende
Speaker 2: Hvad var det? Det var også nogle spændende råd, kan
Speaker 2: man sige, i forhold til det barn, I nu havde
Speaker 2: med at gøre, som sikkert ikke kunne rumme særlig meget.
Speaker 2: Hvad gjorde det der i fuldt de kommunale råd, hvis
Speaker 2: man kan sige det sådan?
Speaker 3: Jamen, det pressede det så meget, at konfliktniveauet var så højt,
Speaker 3: at vi faktisk var ude og se på, at Kalle
Speaker 3: skulle flytte ud på et bosted. Så det var så
Speaker 3: langt væk fra vores drømme om familie, at man kunne
Speaker 3: ikke Det ligger så fjern for os at kunne sende
Speaker 3: sit barn væk. Men det var der, vi var, og
Speaker 3: vi var ude og kigge på det, der pustede. Og
Speaker 3: det lignede simpelthen et fængsel for børn. Og det er
Speaker 3: selvfølgelig også, fordi vi var et dårligt sted, da vi
Speaker 3: så det. Men helt hvide vægge, ingen hygge, ingen billeder
Speaker 3: på væggene. Og det, der var, det var skruet fast,
Speaker 3: fordi ellers ville børnene nok rive det ned. Øh. Og
Speaker 3: det var bare ikke et sted, vi kunne se os
Speaker 3: sende vores lille dreng hen, som var en kæmpe putte trold,
Speaker 3: og skal have et dyne og ti bamser med i sofaen.
Speaker 3: Så vi lette efter et eller andet. Vi kunne ikke
Speaker 3: være det eneste forældre i hele Danmark, der stod med
Speaker 3: det her problem. Men det følte vi, vi var på
Speaker 3: det tidspunkt
Speaker 2: Det forstår jeg godt. Marie, før jeg går videre med
Speaker 2: Kalles historie, hvad er der i det her tilfælde, hvor
Speaker 2: kommunen kommer og sikkert vil Kalle og familien det godt,
Speaker 2: at foreslå flere grav og en fastere hånd overfor et barn,
Speaker 2: der har det som kælde har det på det her tidspunkt.
Speaker 2: Hvad er der galt med det? For det var vel det,
Speaker 2: man gjorde, da vi var børn på en eller anden
Speaker 2: måde
Speaker 4: Ja, altså det, der er galt med det, det er,
Speaker 4: at vi jo heldigvis ved lidt mere i dag, nu
Speaker 4: er jeg lidt ældre end jer begge to, end da
Speaker 4: jeg var barn, men det, der også kan være galt
Speaker 4: i det, det er, at Der faktisk ikke er nogle
Speaker 4: nationale kvalitetskriterier i forhold til det, man møder som kommunale indsatser.
Speaker 4: Så der kan være meget stor forskel på, hvad er
Speaker 4: det egentlig, man møder. Så selvom vi har virksomme indsatser,
Speaker 4: så er det faktisk ikke noget, kommunerne er forpligtet på
Speaker 4: at bruge. Og det, der også kan ske, det er,
Speaker 4: at så kan der være en familierådgiver, som ved, hvordan
Speaker 4: det kan fungere i kommunerne. familier med neurotypiske børn. Men
Speaker 4: det her med at forstå betydningen af ADHD og autisme,
Speaker 4: og den belastningsgrad, som Kalle havde på det tidspunkt. Men
Speaker 4: hvis man kun ser det med et familiedynamisk perspektiv, så
Speaker 4: overser man jo de ting, som er særlig svære for Kalle. Altså,
Speaker 4: at det jo ikke er noget, han gør for at
Speaker 4: genere hverken sine forældre eller sine søskende. Men fordi han
Speaker 4: fortæller os på alle mulige måder, at han kan ikke
Speaker 4: overskue de krav, der bliver stillet til ham. De er simpelthen...
Speaker 4: for stor, og han gør sit bedste, men det kan
Speaker 4: han ikke. Det er bekymrende, at der er alle de
Speaker 4: her ting med, hvad man får pligtet på at levere
Speaker 4: som kommune, hvornår er det psykiatrien, hvornår er det det regionale,
Speaker 4: og der er desværre alt for mange familier, som kommer
Speaker 4: i klemme i, hvad er det kommunale service-niveau på det
Speaker 4: her område, og hvad er det regionale? Vi kan håbe,
Speaker 4: det bliver lidt bedre nu her med de let tilgængelige behandlingstilbud.
Speaker 4: Jeg synes stadigvæk, der mangler nogle ting i det. Blandt
Speaker 4: andet det her med, at de kommer lidt længere ned
Speaker 4: i alder. Men i det mindste nogle kriterier til, hvad
Speaker 4: er det, familier skal møde? Hvad er det for nogle
Speaker 4: rimelige krav, vi kan stille til kvaliteten på det her område?
Speaker 4: Det er jo ikke, fordi man ikke bruger penge på området,
Speaker 4: men måske bruger man pengene på ikke det allermest virksomme,
Speaker 4: men på det, vi plejer at gøre.
Speaker 2: Så Henrik, hvad er det, I gør, da I har
Speaker 2: været ude og se det her bosted, hvor Kalle i
Speaker 2: hvert fald ikke skal hen? Altså, hvad bliver jeres vej til,
Speaker 2: hvad kan man sige, hvor kommer lyset ind i historien?
Speaker 3: Ja, altså, den er jo megatilfældigt. Det er, på Facebook
Speaker 3: ser jeg et opslag fra min klassekammerat fra 9. klasse, som
Speaker 3: jeg ikke har talt med i mange, mange år, at
Speaker 3: hun er startet op som selvstændig psykolog for børn og unge.
Speaker 3: Og jeg tror, at hun nævner speciale i ADHD Og
Speaker 3: så tænkte jeg, så skriver jeg lige til hende, kunne
Speaker 3: det her være noget, hun kunne hjælpe os med, og
Speaker 3: det tænkte hun godt, det var. Så vi tog op
Speaker 3: og talte med hende og fik nogle råd og nogle
Speaker 3: værktøjer med tilbage, og de virkede med det samme. Altså
Speaker 3: vi så en, det her var specifikt omkring måltider, hvor
Speaker 3: vi lavede et først og fremmest tydeligt besked, og så
Speaker 3: lavede vi et schema med små belønninger hen for at
Speaker 3: komme til bordet og smage på maden og så videre,
Speaker 3: så videre, så videre. Men vi så en effekt af
Speaker 3: det fra dag et. Og så tænkte vi, wow, der
Speaker 3: er nogen, der ved noget her. Og hun nævnte så
Speaker 3: for os, at Center for ADHD Plus har det her forløb,
Speaker 3: der hedder Invest and Play, så det skal vi også
Speaker 3: tage og kigge på. Og super tilfældigt, så dukkede det
Speaker 3: op på vores intranet i firmaet, at de ledte efter
Speaker 3: forældre til sådan et forløb i nærområdet. Så det virkede
Speaker 3: næsten for godt. Ja,
Speaker 2: det var universet, der talte til os. Det var
Speaker 3: universet, der talte til os. Så det var sådan, vi
Speaker 3: fandt frem til det. Altså igen, det var super tilfældigt,
Speaker 3: at Janne tilfældigvis havde lavet et opslag på start-up selv
Speaker 2: Og da I så kontakter Marie og Center for ADHD +,
Speaker 2: hvad er det med håb om? Altså hvad er det,
Speaker 2: I håber, det kan give jer som forældre og familie
Speaker 2: selvfølgelig
Speaker 3: Jamen, jeg tror egentlig bare, vi skulle have hjulpet til
Speaker 3: at komme videre. Vi sad med fornemmelsen af, at der
Speaker 3: må være en anden fremtid end altså et andet valg
Speaker 3: end at sende en kalde på børnehjem, et andet valg
Speaker 3: end at være superstresset og presset som familie. Og det
Speaker 3: lugter lidt af, at nogle af de første værktøjer, vi
Speaker 3: fik hos Janne, der er nogen, der har set det før,
Speaker 3: og der er nogen, der ved noget om det. Og
Speaker 3: det kunne vi mærke i den første samtale med Marie
Speaker 3: og hendes kollega, at det var ikke os forældre, der
Speaker 3: var noget galt med. Der er noget her, som I
Speaker 3: havde set før, og som... som der var en værktøjskasse
Speaker 3: til
Speaker 2: Hvordan var det egentlig at komme derind? Fordi, altså, jeg
Speaker 2: kan godt selv huske på det tidspunkt, da jeg følte,
Speaker 2: jeg famlede i blinde efter et eller andet, der skulle
Speaker 2: hjælpe min dreng til at have det bedre. Så det
Speaker 2: der med at sætte sig over for nogen, der faktisk
Speaker 2: sådan sagde, hey, det der kan faktisk godt løses, eller
Speaker 2: i hvert fald blive meget bedre end det er i dag.
Speaker 2: Det
Speaker 3: var jo en kæmpe forløsning. Så vores gulder, de faldt
Speaker 3: ikke ned med det samme, men vi er super handlingsorienterede,
Speaker 3: og nu havde vi en retning at gå i, og
Speaker 3: så kunne vi sætte vores kræfter, ja, den vej der. Så...
Speaker 3: Så det skulle jo også komme lidt an på en prøve,
Speaker 3: fordi vi har jo brændt os lidt da det første år.
Speaker 3: Så vi var bare spændte på, om det kunne leve
Speaker 3: op til forventningerne
Speaker 2: Marie, kan du huske, da Henrik og Trine kommer ind
Speaker 2: og lægger Kalles historie? Det var faktisk min
Speaker 4: kollega, der havde
Speaker 2: første
Speaker 4: visitationssamtale med jer, men jeg kan huske, at vi mødtes
Speaker 4: nede i Bilund med holdet. Og der skete det på
Speaker 4: det hold, som der næsten gør hver gang. Det er magisk,
Speaker 4: altså det her med, at der sidder syv forældrepar, som
Speaker 4: fortæller noget, og alle kan spejle sig i hinandens historier.
Speaker 4: Og netop den der følelse først og fremmest af ikke
Speaker 4: at stå alene, og følelsen af, at der er andre her,
Speaker 4: at man spejler jo sig selv i folk omkring sig,
Speaker 4: og hvorfor er det, at selv meget ressourcestærke forældre kan
Speaker 4: komme til kort i forhold til, når ens barn har
Speaker 4: nogle særlige vanskeligheder. Vi har jo ikke et et stort
Speaker 4: forældrekørkort på den måde, til alle de vanskeligheder, vores børn,
Speaker 4: de møder os med. Så jeg tror, den forløsning af,
Speaker 4: her er der nogen, der ved, altså som ikke kigger
Speaker 4: mærkeligt på os, når vi fortæller om de her nedsmeltninger,
Speaker 4: jeg kan huske, I fortalte, det var i hvert fald noget,
Speaker 4: jeg lagde meget værk til det her med, at I
Speaker 4: fortalte om at gemme knive, fordi I var bekymrede. Så
Speaker 4: det at faktisk kunne sige det, altså kunne være i
Speaker 4: et rum, hvor man kan dele den slags erfaringer, som
Speaker 4: er Altså, så frygtelige, og så, altså man bliver jo
Speaker 4: så ramt, altså det er jo det værste for en,
Speaker 4: det er jo, når ens barn har det dårligt, og
Speaker 4: netop det her med at være magtesløs i forhold til,
Speaker 4: hvad skal vi gribe og gøre i, og hvem er der?
Speaker 4: Så det er noget af det, der sker, først og fremmest,
Speaker 4: det er, at man har nogen, man kan dele noget med,
Speaker 4: og så vil jeg også sige, altså Henrik og, Og
Speaker 4: Trine var super dygtig til, altså vi kunne godt mærke,
Speaker 4: at de havde talt med en anden, før de kom
Speaker 4: til os. Så der var også noget, hvor de kunne
Speaker 4: lynhurtigt dele ud af, at det her var virkelig virksomt.
Speaker 4: Og det kunne jeg mærke, at det betyder meget for
Speaker 4: de andre forældre, at der er noget, man kan læne
Speaker 4: sig ind i. Det er ikke bare noget, som de
Speaker 4: der professionelle siger, det er faktisk noget, som andre forældre
Speaker 2: kan
Speaker 4: mærke, at det gør en forskel.
Speaker 2: Hvad gav det dig, Trine, det der med at sætte
Speaker 2: sig ind i et rum, hvor der faktisk var andre,
Speaker 2: hvor man ikke var nødvendigvis det mest særlige tilfælde, så
Speaker 2: man nogle gange godt kan føle sig som, når vennernes
Speaker 2: børn ikke er de som ens af
Speaker 3: Ja, altså præcis det med at være sammen med vennerpar,
Speaker 3: med normale børn, er jo hårdt. Så det var faktisk
Speaker 3: rigtig rart at komme ind i det der rum, og
Speaker 3: så kunne... hvad kan man sige, kunne dele både sin
Speaker 3: uvidenhed og sin magtesløshed, og være inkompetent, og så bevæge
Speaker 3: sig hen mod at være mere og mere kompetent, men
Speaker 3: at det var okay at være, jeg vil ikke sige
Speaker 3: opgivende forældre, men okay at ikke have alle svarene, det
Speaker 3: var en kæmpe lettelse.
Speaker 2: Hvad var det så for nogle redskaber, som Marie og
Speaker 2: hendes kollegaer gav jer i hænderne, som du i hvert
Speaker 2: fald synes havde en effekt på Kalle i sådan... indledningsvis
Speaker 2: eller det første stykke tid?
Speaker 3: Ja, altså jeg synes, der var både noget omkring metoden,
Speaker 3: fordi nu er jeg gammel nok til at have været
Speaker 3: på alle mulige kurser og også i arbejdsregi, så der
Speaker 3: var noget omkring selve metoden, hvor der var sådan klasseundervisning,
Speaker 3: men også med rollespil, så man prøvede nogle af de
Speaker 3: her ting af, og så opfølging individuelt et par dage
Speaker 3: efter på telefonen, hvordan går det med at øve det her?
Speaker 3: Så det sørgede ligesom for at holde det varmt. Men
Speaker 3: jeg kan huske noget af det allerførste, det var tydelige beskeder,
Speaker 3: og så holde rosen rent, som bare virkede rigtig godt
Speaker 3: på vores kalde. Så i stedet for at fokusere på
Speaker 3: alt det, han ikke kan, og skal ud for det,
Speaker 3: fokusere på det, der går godt, og så forstærke det
Speaker 3: med ros. Det så vi bare en fed dag med
Speaker 3: det samme. Og så er der jo et koncept omkring
Speaker 3: børnestyret leg, som jeg tænkte, ja ja, men altså, det
Speaker 3: gør vi jo. Nej nej, prøv at lægge telefonen væk,
Speaker 3: bare være til stede i 15 minutter, bare følg barnet. Det
Speaker 3: åbnede en kæmpe... en kæmpe vej ind i den der
Speaker 3: relation med Kalle, hvor vi pludselig kunne begynde at arbejde
Speaker 3: med nogle af de andre ting. Og jeg synes, det
Speaker 3: er jo, ja, det virker jo også med de større
Speaker 3: børn et eller andet sted, hvis man synes, at det
Speaker 3: går lidt skævt. Bare lige brug noget tid sammen på
Speaker 3: at opbygge tidlighed og relation, og så kører det igen.
Speaker 3: Så jeg tror, ja, det med at holde rosen ren,
Speaker 3: og så børnestyre lejre, nok det, der rykker mest
Speaker 2: for os. Det lyder jo totalt simpelt. Og man får
Speaker 2: dårlig samvittighed instinktivt til forældre ved at få at vide,
Speaker 2: det er bare et kvarter, du skal ikke være på
Speaker 2: alt muligt andet, men være sammen med dit barn. Men
Speaker 2: hvad gjorde det alligevel så simpelt et tiltag? Altså, hvad
Speaker 2: var det, du oplevede i relationen til Kalle?
Speaker 3: Jamen altså først, jeg vil lige kommentere på det der
Speaker 3: med at holde det simpelt, fordi jeg tror, vi prøvede
Speaker 3: at overkomplicere det hver eneste gang, vi sad til de der,
Speaker 3: hvad hedder det, møder der, og fik, nej, I behøver
Speaker 3: ikke tænke over det, I skal bare gøre det, der
Speaker 3: står i bål. Og da vi fandt ud af det, okay,
Speaker 3: så virkede det. Jamen, vi fandt jo ud af, at
Speaker 3: meget af den kontakt, vi har haft med Kalle, var
Speaker 3: skældud eller krav, og han har jo også en kravafvisende profil,
Speaker 3: så han var altid på vagt, når vi kom med noget,
Speaker 3: og han havde lidt paraderne op, og vi havde måske
Speaker 3: også paraderne op, fordi vi jo ikke engang gået i
Speaker 3: gang med at sige noget, så vidste vi godt, at
Speaker 3: det her kommer vi til at have en diskussion om.
Speaker 3: Men det med at have noget tid, uden at man
Speaker 3: bliver bedømt, og uden at der er noget på spil,
Speaker 3: gjorde egentlig, at vi sænkede skuldrene for både på vores
Speaker 3: side og på Kalles side, og vi kunne bare se,
Speaker 3: at mange af de ting, vi gerne ville igennem med, f.eks.
Speaker 3: give en tydelig besked om, at om fem minutter skal
Speaker 3: vi ud og gå en tur med hunden, og derfor
Speaker 3: skal vi have det her tøj på. Det havde været
Speaker 3: en konflikt før, men fordi vejen nu var åbnet via relationen,
Speaker 3: så gav det ikke en konflikt
Speaker 2: Marie, hvorfor er det, altså det lyder jo simpelt, men
Speaker 2: jeg havde heller ikke fundet på det, det her børnestyrede leg,
Speaker 2: om det så bare er 15 minutter. Man må sikkert også
Speaker 2: godt gøre det mere end 15 minutter. Hvorfor er det så virksomt?
Speaker 2: Vi
Speaker 4: har rigtig tit noget for med vores børn. Og det
Speaker 4: er jo fordi, vi gerne vil opdrage dem, og vi
Speaker 4: gerne vil sende dem godt ud i verden, og vi
Speaker 4: har nogle værdier, vi gerne vil give videre. Og så
Speaker 4: glemmer vi måske nogle gange det her med at give
Speaker 4: vores børn følgeskab. Altså lad dem bare investere faktisk i relationen,
Speaker 4: og investere i at give lys på det, de er
Speaker 4: optaget af, de er motiveret af. Jeg tror, vi glemmer
Speaker 4: lidt som voksne, hvor meget af børns tid, der egentlig
Speaker 4: er styret af, at nogle andre har igen, der er
Speaker 4: på deres vegne. Så det her med at være sammen
Speaker 4: med dem, bare fordi det har en værdi at være sammen,
Speaker 4: altså hvor vi ikke har noget for. Det der unødige,
Speaker 4: som Donny Margrethe i talet
Speaker 2: sagde på nogle år siden. Ja
Speaker 4: lige præcis. Så det handler rigtig meget om at give
Speaker 4: sit barn følgeskab og lære sit barn lidt at kende igen,
Speaker 4: fordi det er jo det, man kommer ind i nogle
Speaker 4: rigtig dumme mønstre og nogle rigtig dumme vaner, og man
Speaker 4: har skuldrene mere og mere op om ørerne, og børnene
Speaker 4: har skuldrene mere og mere op om ørerne. Og så
Speaker 4: er det bare, det er forløsende for os alle sammen,
Speaker 4: altså det her med, at man som voksen går foran
Speaker 4: og viser dem, jamen nu er det os, der skal
Speaker 4: være sammen, og det er dig, der bestemmer, hvad vi
Speaker 4: skal lave. Altså det er jo at give børnene plads
Speaker 4: til at vokse i. Og netop det her med alle
Speaker 4: de skærme og ting og sager, som stjæler vores fokus.
Speaker 4: Så det kan godt ske, at det lyder nemt, men
Speaker 4: det er faktisk svært at få ind i en hverdag også,
Speaker 4: når man har tre børn, og de er forskellige aldre,
Speaker 4: og de har forskellige interesser, og man har måske også
Speaker 4: selv travlt med at arbejde og alt muligt andet. Men
Speaker 4: det er jo meget grundlæggende, at børnene oplever min mor
Speaker 4: og far ved mig. Og min mor og far synes,
Speaker 4: at det, jeg er optaget
Speaker 2: af, er interessant. Og er det i virkeligheden ligegyldigt, hvor
Speaker 2: gammel barnet er? Fordi det kan godt være, at en
Speaker 2: 12-årig ikke leger på samme måde, som en 5-årig gør,
Speaker 2: men det med at lave noget, som barnet finder interessant,
Speaker 2: og så være nysgerrig på, hvad det
Speaker 4: er. Der var faktisk også en anden far på det hold,
Speaker 4: kan jeg huske, dernede fra, som talte om det her
Speaker 4: med at lege, ikke også hvad, ikke? Så det her med,
Speaker 4: jamen så kan vi kalde det særlige stunder, eller vi
Speaker 4: kan kalde det uforstyrret samvær, eller hvad det nu end er.
Speaker 4: Det er ligegyldigt, hvad det hedder, men det er egentlig
Speaker 4: bare det, det handler om. Jeg kan huske, da jeg
Speaker 4: selv skulle lære det, da jeg var på uddannelse i
Speaker 4: forældreprogrammet her, så var vores opgave jo også at gå
Speaker 4: hjem og øve os, og der var jeg hjemme og
Speaker 4: øve mig med min 16-årige søn. Det virkede fremragende. Så
Speaker 4: det var faktisk på hans... altså på hans telefon, der
Speaker 4: var et eller andet spil med nogle fodboldkort og noget
Speaker 4: på den der skærm, og han kom ind i bilen
Speaker 4: og var rasende over et eller andet dårligt dommer til
Speaker 4: noget fodboldtræning. Og det her med fuldstændig at lade være
Speaker 4: med at gå med på den snak om den dårlige dommer,
Speaker 4: eller lade være med at rettesætte ham over det, men
Speaker 4: bare spørge interesseret ind til det spil, han samtidig så spillede,
Speaker 4: mens han brokkede sig. Det gjorde bare, altså, det er
Speaker 4: helt vildt. Og jeg får stadigvæk en lille smule dårlig samvittighed,
Speaker 4: hver gang jeg hører det, fordi jeg skal jo også
Speaker 4: stadigvæk huske det, ikke? Men det er så... Det er
Speaker 4: jo lidt ligesom det her med 30 minutters motion om dagen,
Speaker 4: og man må ikke drikke for meget, man må ikke
Speaker 4: ryge for meget. Det er jo gode råd, og det
Speaker 4: er bare svært at få det til at fungere i hverdagen.
Speaker 4: Og det er der, hvor jeg tænker, at programmet kan noget,
Speaker 4: fordi man netop følger op på det til stadighed. Og
Speaker 4: man kan sige, at der jo ikke er så meget
Speaker 4: nyt hver gang, men det handler meget om at implementere
Speaker 4: faktisk de nye redskaber og de nye vaner i familierne.
Speaker 4: Og så, når det begynder at virke, så har vi
Speaker 4: nogle gange tendens til at holde op med at gøre det.
Speaker 4: Så det der med at blive ved med at gå tilbage,
Speaker 4: og så lige, nå ja, der var det der med
Speaker 4: det der leg, eller det der samvær. Hvordan får vi
Speaker 4: det ind i familien nu, hvor vores barn er blevet
Speaker 4: to år ældre, og interesserne har skiftet, og jeg kan huske,
Speaker 4: I var mega kreative også med belønningsskemaerne. Altså det her med,
Speaker 4: og det er jo igen sådan noget omkring ADHD og autisme,
Speaker 4: så på den ene side lidt omkring det der, det
Speaker 4: faste med autisme trækkende, og så på den anden side
Speaker 4: det her med fornyelse. Altså hvis det er det samme
Speaker 4: belønningsskema hele tiden, så går det bare ikke. Altså I
Speaker 4: var hele tiden kreative med at finde...
Speaker 3: Jamen det holder tre uger ad gangen hjemme hos os,
Speaker 3: så mister det interessen.
Speaker 2: Jamen prøv lige at gøre os klogere på det, Henrik,
Speaker 2: for det tænker jeg, at der er masser, der godt ved,
Speaker 2: at de der belønningsskemaer kan noget, men det kan de
Speaker 2: jo til de ikke kan det mere, fordi så kender
Speaker 2: barnet det til hulet, så det er samme som piktogrammer,
Speaker 2: kan du sige, ikke
Speaker 3: Ja, ja, og jeg synes, fordi vi har jo ham
Speaker 3: med Asperger, hvor piktogrammer, det virkede perfekt, og vi skulle
Speaker 3: ikke ændre på noget som helst. og med kalde, så
Speaker 3: skal der være struktur, og det skal også være spændende samtidig.
Speaker 3: Så nu det første schema, vi startede med at lave,
Speaker 3: det var i forhold til måltider, hvor man kan tjene 10
Speaker 3: point i alt, og hvis man har 7 point eller mere,
Speaker 3: kan man vælge mellem 1 af 3 belønninger. Og du kan få
Speaker 3: point for at komme til bordet, man kan få point
Speaker 3: for at smage på maden, og man kan få point
Speaker 3: for at undgå at tale negativt om maden. Jeg tror,
Speaker 3: det var noget af det, vi havde lavet. Men det
Speaker 3: schema i sig selv, er jo ikke bare et schema
Speaker 3: i Excel. Det var et schema med hans interesse rundt om.
Speaker 3: Så der var det Star Wars. Så der skulle Star
Speaker 3: Wars figure på.
Speaker 2: Der har de også været. Og så på
Speaker 3: uger efter, så var schemaet bare blevet uinteressant. Så skulle
Speaker 3: der dinosaurer på, eller en eller anden åndsvæg, jeg har
Speaker 3: ikke genereret billedet af et hund, der rækte en thumbs up,
Speaker 3: eller noget som lige kan fange interessen. Ja, og det
Speaker 3: er stadigvæk noget af det, der kører. Overraskelser blandet med ros,
Speaker 3: det fungerer bare virkelig, virkelig godt. Altså hvis det er...
Speaker 3: Det skal være nyttige overraskelser. For jeg skulle lige til
Speaker 3: at sige, jeg kender
Speaker 8: ellers også
Speaker 3: de børn, der giver overraskelser. Ja, ja, ja. Så vi
Speaker 3: skal ikke sige, nu skal vi lægge vasketøj sammen, eller
Speaker 3: nu skal vi på tur, men man kan sige, lad
Speaker 3: os se, hvem der kan lægge flest stykker tøj sammen
Speaker 3: på tid, og så skal man bare se, at der
Speaker 3: bliver leget tøj sammen. ikke særlig præcist tøj sammen, men
Speaker 3: der bliver lagt tøj
Speaker 2: sammen. Det var et meget godt tip, synes jeg. Jeg
Speaker 2: tager med mig videre. Marie, hvorfor er det her belønningsskema
Speaker 2: så godt over for børn, som ligesom Kalle, som har
Speaker 2: sådan den her kravafvisende profil, som jeg tænker, mange har
Speaker 2: i en eller anden grad? Det
Speaker 4: er godt, fordi vi kan hjælpe børnene med at øve
Speaker 4: nogle ting, som ikke kommer indefra. Altså, der er jo
Speaker 4: rigtig meget, hvor det er dejligt, at vi kan bygge
Speaker 4: på børnens interesser, og vi kan folde ud der, hvor
Speaker 4: de har en motivation, eller de har en interesse. Men
Speaker 4: der er jo mange ting i vores liv, som vi
Speaker 4: skal lære, som vi ikke måske har en stærk indretrang til,
Speaker 4: som for eksempel at lægge tøj sammen. Altså, at hvem
Speaker 4: brænder for at lægge tøj sammen? Der kan vi putte
Speaker 4: noget ekstra energi i, ved at lave belønningsskemaer. Og så det,
Speaker 4: der også er vigtigt for mig at sige, det er jo,
Speaker 4: Det er jo den grundighed, som der skal bruges i
Speaker 4: forhold til at lave belønningsskemaer, så de matcher til det
Speaker 4: barns zone for nærmeste udvikling. Og det er derfor, at
Speaker 4: folk også tit er ved at kaste lidt op over belønningsskemaer,
Speaker 4: fordi de har fået viden om, at der ikke er
Speaker 4: noget bare lige i at lave belønningsskemaer.
Speaker 2: Er det ligesom hårdt
Speaker 4: arbejde? Det er hårdt arbejde, og det er noget, man
Speaker 4: virkelig skal skræddersyge i forhold til sit barn. Og så
Speaker 4: er der det her med, at så bliver det jo
Speaker 4: meget ydre. Ja, men det er nødt til at være ydre,
Speaker 4: før det flytter ind. Og det er jo ikke det samme,
Speaker 4: I laver belønningsskemaer for Kalle i dag, som I gjorde
Speaker 4: dengang I startede på holdet forhåbentlig. Men
Speaker 3: det udvikler
Speaker 2: sig lidt. Nej, vi kører
Speaker 3: dem stadigvæk faktisk.
Speaker 2: Men temaerne, eller hvad kan man sige, det det handler om,
Speaker 2: at han skal belønnes for at skifte og vælge karakter?
Speaker 3: Ja, fuldstændig. Så jeg tror, det passer meget godt med,
Speaker 3: at vi skal køre, vi skal belønne noget cirka 3-4 uger,
Speaker 3: og så bliver det en vane. Og det er virkelig
Speaker 3: små ting, som øver gangen. Så det, der står på
Speaker 3: den nu her, det er, at man får et kryds
Speaker 3: for at tage sin madpakke og sin drikkenung op af tasken,
Speaker 3: når man kommer hjem fra skole. Man får et kryds
Speaker 3: for at hænge sin jakke op, når man kommer hjem
Speaker 3: fra skole. Man får et kryds for at kunne gå
Speaker 3: i bad, uden at der skal sidde en forælder ude
Speaker 3: på badeværelset. Du
Speaker 7: taler om alle de ting, Henrik, som er irriterende hjemme
Speaker 7: hos mig.
Speaker 3: Ja, men det er vi stille og roligt ved at
Speaker 3: køre ind, og det er jo der, vi så udnytter
Speaker 3: ADHD'ens trang til belønninger, og så autismens, hvad hedder det, ja,
Speaker 3: Behov for gentagelse, for når det er kørt ind, så
Speaker 3: kører det egentlig rimelig godt.
Speaker 4: Så man kan sige, at børnene har behov for struktur,
Speaker 4: men har ikke det svært ved selv at lave den struktur.
Speaker 4: Og det er egentlig det, man hjælper med at automatisere
Speaker 4: nogle ting, at det flytter fra at tage rigtig meget
Speaker 4: hjerneenergi til at blive mere automatiseret. Og så er der
Speaker 4: det her med, altså vi flytter jo faktisk også fokus.
Speaker 4: Altså i stedet for, at vi som forældre kommer til
Speaker 4: netop at gå med den der indebrændte irritation over, hvorfor
Speaker 4: kan du nu ikke lige, altså så i stedet for
Speaker 4: at bruge al den energi på, tag nu den der
Speaker 4: drikkedunk op, og gør nu dit, og gør nu dat,
Speaker 4: så flytter vi faktisk energien, så vi er på hold
Speaker 4: med barnet, i forhold til en udviklingsopgave, som de står med.
Speaker 4: Og gør det mere positivt, gør det mere lejende, gør det,
Speaker 4: altså der hvor, de dage hvor det ikke lykkes, for
Speaker 4: sådan er det jo også, det skal man jo også erfare,
Speaker 4: så sige, det var ærgerligt, vi gør det igen i morgen.
Speaker 3: I
Speaker 4: stedet for at man lander i, nu har du igen,
Speaker 4: altså alt det negative energi, så det er sådan et,
Speaker 4: Det er et mindtrick både for forældrene og for børnene.
Speaker 4: Det lyder enkelt, men det er mere end som så.
Speaker 4: Jeg vil gerne bede om det der skime
Speaker 2: bagefter. Hvad gjorde det ved Kalles skolegang? For en ting
Speaker 2: er jo, at I forældre lærer nogle strategier og får
Speaker 2: nogle værktøjer. Men havde det også en positiv effekt på,
Speaker 2: hvor meget han kunne gå i skole, eller hvor vidt
Speaker 2: han kunne gå i skole?
Speaker 3: Men til dels, det lykkedes os ikke rigtigt at få
Speaker 3: det implementeret nede i skolen, for der blev for mange,
Speaker 3: så blev det overkrav. Så der hvor det faktisk lykkedes
Speaker 3: os at bruge det godt, det var helt i starten
Speaker 3: at kunne få, vi lavede sådan nogle pointkort, og når
Speaker 3: man havde samlet fem pointkort, så var der en eller
Speaker 3: anden belønning med, jeg kan ikke huske, om det var
Speaker 3: en tur i biffen eller noget af den stil. men
Speaker 3: der fik man pointkort for at kunne gå ud af
Speaker 3: bilen om morgenen, fordi det var svært at skulle komme
Speaker 3: i skole. Så det var mere i den dur. Vi
Speaker 3: har prøvet det nede i skolen, men det har ikke
Speaker 3: samme effekt. Så det, de kører i skolen i stedet for,
Speaker 3: der har de fået et udvalg af slik dernede. Så
Speaker 3: de giver egentlig sådan nogle ad hoc-belønninger i stedet for.
Speaker 3: Mere som overraskelsesmomenter.
Speaker 2: Ja, mere end at de får, hvad kan man sige, forudsigelige,
Speaker 2: hvornår jeg får noget. Ja
Speaker 3: så i stedet for at lave et schema, der siger, Kalle,
Speaker 3: hvis du kan det her, det her, det her, så
Speaker 3: får du en belønning, så er det pludselig et krav,
Speaker 3: det bliver for meget, men hvis de lokker ham til
Speaker 3: at lave en opgave, og så, hvad kan man sige,
Speaker 3: at han arbejder godt, eller et eller andet, der fortjener
Speaker 3: lige at blive påsket, så får han et stykke dumle,
Speaker 3: eller noget af den stil, og det virker rigtig godt
Speaker 3: til at holde motivationen løbet af dagen. Men selve schemaerne,
Speaker 3: vi havde jo tænkt i starten, så skal de bare
Speaker 3: køre schemaerne i skolen, men det virker slet ikke på
Speaker 3: samme måde
Speaker 2: Hvad tænker du om det, Marie? Fordi jeg tænker, at
Speaker 2: en ting er, at man kan gøre alt muligt godt
Speaker 2: derhjemme og få noget til at fungere bedre og have
Speaker 2: alle mulige intentioner. Men det er jo ikke alle steder,
Speaker 2: at skolen nødvendigvis enten har ressourcerne eller er totalt ydhør
Speaker 2: over for det, du kommer med som forælder. Så hvad
Speaker 2: gør man
Speaker 4: der? Vi kan ikke fjernstyre vores børn ind i skolen,
Speaker 4: og vi kan heller ikke bestemme, hvad der sker i skolen.
Speaker 4: Men det, jeg ved, I har haft, det er, at
Speaker 4: I har haft et rigtig godt samarbejde med skolen. I
Speaker 4: har talt meget om også, hvad der har været virksomt
Speaker 4: for Kalle i andre sammenhæng. Og det, man også kan sige,
Speaker 4: det er, at det er jo også en del af modellen,
Speaker 4: det er, at hvorfor belønningssystemer virker, det er jo fordi,
Speaker 4: at der også er den gode relation, som der er
Speaker 4: mellem Kalle og både hans mor og far. Og det
Speaker 4: har man måske ikke nødvendigvis helt på samme måde i skolen.
Speaker 4: Så belønningsskemaet virker kun, hvis jeg virkelig tror på, at
Speaker 4: du rigtig godt kan lide mig. Og så skal der
Speaker 4: også være noget konsistens i det, og igen det her
Speaker 4: med mange skift i en professionel sammenhæng. Så jeg vil sige,
Speaker 4: at mange af strategierne kan godt bruges i skoler. Det
Speaker 4: har vi også god erfaring med at hjælpe skoler i
Speaker 4: gang med. Men det er lidt på en anden måde,
Speaker 4: end selvfølgelig, når man arbejder med sine egne børn i
Speaker 4: sit eget hjem, og man arbejder med et klassefællesskab, hvor
Speaker 4: der er mange børn, der har brug for mange forskellige ting.
Speaker 4: Så der er bestemt noget, der kan arbejdes med, men
Speaker 4: det handler rigtig meget om, først og fremmest at have
Speaker 4: et godt samarbejde med skolen, hvor man både kan sige,
Speaker 4: hvad der fungerer, og hvad der knap så godt fungerer,
Speaker 4: og så få justeret på det. Mange har jo også selvfølgelig,
Speaker 4: når der er så historik med skolefravær på den måde,
Speaker 4: et samarbejde, hvor PPR kan være ind over. Og der
Speaker 4: hører jeg tit fra forældre fortælle, at de egentlig også
Speaker 4: får opgaven med at løse problemet henne i skolen, og
Speaker 4: det er jo egentlig ikke forældres opgave, det er jo
Speaker 4: PPRs og skolens opgave. Så det her med at tage
Speaker 4: ansvar for alt det, man kan, men heller ikke blive
Speaker 4: overansvarlig inde i skolen, men få leveret det tilbage til
Speaker 4: de steder, det hører til, hvis man kan sige det sådan,
Speaker 4: men Men der er også nogle gange, hvor det kan
Speaker 4: være hjælpsomt at skifte skolekontekst, eller det kan være hjælpsomt
Speaker 4: med forskellige... Det er bare så komplekst, når det er,
Speaker 4: at det er blevet fastlåst på den måde. Men der
Speaker 4: er også mange, som jeg virkelig lydhører over for, fordi
Speaker 4: mange skolelærer og pædagoger kan faktisk også mangle redskaber. Så
Speaker 4: der er også nogle steder, hvor de er meget taknemlige for,
Speaker 4: når man kommer med forslag og idéer
Speaker 2: Jeg vil sige, at i vores tilfælde har det været meget...
Speaker 2: og det at være i konstant dialog om, også når
Speaker 2: der er noget, der er svært, eller når der er noget,
Speaker 2: der fungerer, eller når man har sovet dårligt, eller hvad
Speaker 2: det måtte være. Men både de store linjer og de
Speaker 2: bitte små praktiske ting, det der at være i konstant dialog,
Speaker 2: har jo rykket rigtig meget. Jeg er sikker på, nu
Speaker 2: kan jeg jo ikke se, hvad der var sket, hvis
Speaker 2: vi ikke havde gjort det, men i hvert fald gjort,
Speaker 2: at vi har en dreng, der trives i skolen. Hvad
Speaker 2: har I oplevet omkring det her med at være åbne
Speaker 2: omkring Kalles udfordringer? Og selvfølgelig også hans styrker, men det
Speaker 2: er jo udfordringer, man prøver at løse.
Speaker 3: Jamen altså, det har jeg helt klart givet på det,
Speaker 3: at have et tæt, tæt samarbejde med skolen, også med
Speaker 3: skolens ledelse. Nu går han på en specialskole, hvor er
Speaker 3: der en almen del på 400 elever, og så en special
Speaker 3: del på 100 elever, så de har en ret stor viden
Speaker 3: om specialelever. Men igen, så er hver enkelt elev jo
Speaker 3: bare helt sig selv. Så jeg synes, det har været
Speaker 3: super lydhør, og også en del kreativ voksne, så de
Speaker 3: har hørt det her med overraskelser, og der skal noget
Speaker 3: dopamin til, Så er den ene lærer, han begyndte at
Speaker 3: lave kahoot-quizzer i sin undervisning, og hvad hedder det, læreren
Speaker 3: mod eleverne, og den, der tabte, skulle så løbe en
Speaker 3: tur rundt om skolen, eller tage 20 armbrændinger, og det var
Speaker 3: altid læreren, der tabte, mærkelig nok. Men det kom Kalle jo...
Speaker 3: Det er en god idé, I er
Speaker 8: jo
Speaker 7: alle
Speaker 8: børn
Speaker 3: og
Speaker 8: vinder, tror jeg.
Speaker 3: Men det kom Kalle jo stolt hjem og fortalte om,
Speaker 3: eller da interessen var fodbold blandt drengene i gruppen, så
Speaker 3: tog de op og så Vejles fodboldhold træner, de fik autografer,
Speaker 3: og så skulle de skrive en bog om det bagefter,
Speaker 3: og så er det pludselig dansk på den måde der.
Speaker 3: Så jeg tror, det her med at få skolen med
Speaker 3: på vognen og få dem til at forstå, det er
Speaker 3: ikke fast klasseundervisning, og succesen er ikke, at de kan
Speaker 3: sidde og skrive opgaver og løse opgaver, ligesom alle andre.
Speaker 3: De lærer bare på en anden måde. Jeg kom næsten
Speaker 3: til at tænke på kærespiloterne tilbage fra 90'erne og fra Aarhus.
Speaker 3: De går bare i skole på en anden måde, og
Speaker 3: hjernerne virker på en anden måde. Og det er vores
Speaker 3: skole heldigvis rigtig meget med på
Speaker 2: Og måske også noget med, det er jo sådan en
Speaker 2: lille psykologisk trick, tænker jeg, Marie, det der med, at
Speaker 2: man beder om hjælp i stedet for, at man kommer
Speaker 2: og bebrejder nogen, når noget ikke fungerer. Der er vel
Speaker 2: også meget forskel i den tilgang, man går til skole
Speaker 3: med. Ja, klart. Men ledelsen har været på vores side
Speaker 3: hele vejen igennem. De har gjort alt, hvad de kunne.
Speaker 3: Men vi har også kunnet mærke, at de har også
Speaker 3: manglet værktøjer. Og de får også elever, der er mere komplekse,
Speaker 3: end de var før. Det var en ren autisme-skole førhen,
Speaker 3: og nu har det blandet diagnoser. Det er den måde,
Speaker 3: den kommune kører det på. Og det er bare nogle
Speaker 3: andre krav, der stilles, når man har blandingsdiagnoser, end hvis
Speaker 3: det er ren ADHD eller ren autisme
Speaker 4: Ja, og man kan også måske være så fræk og sige,
Speaker 4: at der ikke er så mange, der kun har ADHD
Speaker 4: eller kun har autisme. De fleste børn har jo flere
Speaker 4: forskellige diagnoser efterhånden. Så der er en meget stor komobilitet,
Speaker 4: så Og så har man nok også fået større
Speaker 2: forståelse for, at selvom de kun har en, så ligner
Speaker 2: de ikke hinanden.
Speaker 4: Præcis. Men det, som du siger med at lave noget,
Speaker 4: som bygger på børnenes motivation, og så få af den
Speaker 4: vej også, det ved vi jo for alle børn, også
Speaker 4: dem uden diagnoser, hvor betydningsfuldt det er at være inddraget. Igen,
Speaker 4: apropos det her med, hvor meget er det egentlig også voksne,
Speaker 4: der bestemmer, hvad børnene skal lave, og hvornår får de
Speaker 4: lov til selv. at være med til at lave nogle
Speaker 4: projekter eller nogle undervisningsforløb, hvor de får lov til at
Speaker 4: sætte dagsorden.
Speaker 2: Der er gået cirka tre år siden i bedre hjælp
Speaker 2: hos Center for ADHD +. Hvordan ser kaldet skoleliv ud
Speaker 2: i dag?
Speaker 3: Jamen, det er stadig bedre, men det er stadig lidt
Speaker 3: op og ned. Så sent som i fredags skal vi
Speaker 3: have en fridag. Apropos, hvad du sagde, Marie, med at
Speaker 3: Altså i børnehave kan man lige starte lidt senere, eller
Speaker 3: gå lidt før, eller tage en fridag. Det er det greb,
Speaker 3: vi tyrer til nu. Så der er gode dage i dag,
Speaker 3: for eksempel, hvor han har cyklet selv afsted, og har
Speaker 3: været fuldtid i skole, og cykler hjem igen. Så er
Speaker 3: der dårlige dage, hvor vi næsten skal slæbe ham ud
Speaker 3: af sengen, og virkelig lokke ham ned i skolen, og
Speaker 3: måske hente ham et par timer før. Men altså, han
Speaker 3: er i fuld tid på langt de fleste dage, og
Speaker 3: han går til håndbold, og han har venner. Så er
Speaker 3: det en helt anden situation, end det var for tre
Speaker 3: år siden. Men altså, som vi snakkede om, inden vi
Speaker 3: startede med at optage, det er fast arbejde, og det
Speaker 3: er det også for Kalle. Jeg tror aldrig, at han
Speaker 3: bliver sådan en, der jubler over skolen. Altså, når
Speaker 2: han er
Speaker 3: færdig med 9. klasse, så skal han ud og lave noget praktisk.
Speaker 3: Det er jeg
Speaker 2: også
Speaker 3: helt sikker på, at det er den vej, det går
Speaker 2: Marie, jeg ved godt, at du er fagpersonen, men I
Speaker 2: er jo også mennesker med et hjerte, der banker for
Speaker 2: børn som Kalle. Hvordan er det at opleve, når en familie,
Speaker 2: der har haft det, så svært, når I møder dem,
Speaker 2: når den familie begynder at fungere igen, når der ligesom
Speaker 2: kommer hul på nogle af de ting, der har været
Speaker 2: så svære
Speaker 4: Det er jo noget af det bedste ved vores arbejde jo. Altså,
Speaker 4: det er jo det her med, det er når vi
Speaker 4: har for eksempel tre måneders opfølgning på holdene, ikke? Og
Speaker 4: vi har ligesom sagt farvel efter de der 12 sessioner. Det
Speaker 4: går utrolig stærkt sådan 12 uger med et forløb. Og så
Speaker 4: når man siger farvel der, og vi så mødes igen
Speaker 4: tre måneder efter til opfølgningsaften, og de fleste kan fortælle
Speaker 4: om Ikke mirakler, men det føles jo lidt som mirakler,
Speaker 4: altså at, fordi som du også siger, det er jo
Speaker 4: de samme børn, men fordi man som forældre har nogle strategier,
Speaker 4: og har, altså, man har jo nærmest været i et aktionslæringsforløb,
Speaker 4: altså det er jo ikke os, der skaber de forandringer,
Speaker 4: det er jo forældrene, som med, altså den her afprøvning
Speaker 4: og den her tilpasning hele tiden, kommer et andet sted
Speaker 4: hen i samspillet med deres børn. Det er helt vildt, ja.
Speaker 2: Ja, og nu siger du, at det er ikke helt
Speaker 2: med rækker, men det føles det jo som i en familie,
Speaker 2: når der lige pludselig er hul igennem til noget, der
Speaker 2: ikke har været hul igennem længe
Speaker 3: Ja, og nu, ved du, nu hvor vi taler, er
Speaker 3: der mere af det, der kommer frem igen, fordi mennesker
Speaker 3: er jo også gode til at glemme, men altså det
Speaker 3: er rigtigt, hvad Marie sagde, der var jo en periode
Speaker 3: på et halvt år, hvor vi ikke havde nogen køkkenknive
Speaker 3: liggende i skuffen, hvor han var selvmordstruet flere gange, og
Speaker 3: som jeg sagde, vi var oppe og kigge på en
Speaker 3: institution for at komme af med ham, og altså alt
Speaker 3: det er vi jo langt, langt væk fra nu, Så
Speaker 3: det har da... Jeg tror også, at det har været kæmpe.
Speaker 3: Det har det. Vi havde slet ikke været der i dag,
Speaker 3: hvis ikke vi havde kommet igennem det forløb
Speaker 2: Du har godt faldt over hjælpen. Hvad er det vigtigste,
Speaker 2: som du og din kone har fået ud af det forældreforløb,
Speaker 2: I har haft hos Marie og Center for ADHD Plus,
Speaker 2: synes du
Speaker 3: Jeg synes, det er nok en værktøjskasse at tyde til,
Speaker 3: når det brænder på. For vi render stadigvæk hovedet ind
Speaker 3: i noget, der simpelthen for meget skal om tid. Hvad
Speaker 3: kan vi gøre ved det? Og så kan vi jo
Speaker 3: slå op i bogen og sige, jamen der er faktisk
Speaker 3: noget her, hvor vi kan begynde at beskrive, hvad er det,
Speaker 3: vi ser nu? Hvordan er det, vi godt kunne se
Speaker 3: det i den ideelle virkelighed? Og hvad er det for
Speaker 3: nogle af de her greb, vi kan sætte ind med?
Speaker 3: Altså fælles aftaler, der er noget forudsigelighed for kalde, for
Speaker 3: eksempel omkring skærmtid. Der kan også være nogle belønninger omkring det.
Speaker 3: Så alt det her med, at det er en værktøjskasse,
Speaker 3: vi kan bruge, også selvom man er blevet ældre. Jeg tror,
Speaker 3: det er... Det er nok det, vi har taget med,
Speaker 3: at det ikke behøver at være raketvidenskab og store videnskabelige artikler,
Speaker 3: men der er en god værktøjskasse, som er let anvendelig
Speaker 2: Hvis du skulle give et godt råd videre til familier,
Speaker 2: som har det i en eller anden grad, ligesom I
Speaker 2: havde det dengang, I henvendte jer for at få hjælp,
Speaker 2: eller måske dengang, hvor det hele virkede så håbløst, og
Speaker 2: hvor var hjælpen henne, for den kommer jo ikke dumpende
Speaker 2: ned til en. Hvad skulle det så være, måske et råd,
Speaker 2: I selv kunne have brugt
Speaker 3: Jamen for os vil vi gerne have Vista Center for
Speaker 3: ADHD Plus eksisteret
Speaker 3: Og jeg har jo flere i omgangskredsen, som er på
Speaker 3: vej i samme situation, og jeg henviser dem simpelthen til
Speaker 3: Marie og Team. Og så er jeg sikker på, at
Speaker 3: I kan hjælpe dem godt videre. Nu er det også
Speaker 3: ved at være nogle kommunale tilbud. Men mere for at sige,
Speaker 3: at der er hjælp, og der er nogen, som ved præcis,
Speaker 3: hvad I står i, som også ved, hvad man skal
Speaker 3: gøre ved det. Så det er egentlig bare med at
Speaker 3: komme i gang
Speaker 2: Marie, hvis du som fagperson skal give nogle konkrete værktøjer
Speaker 2: med at vide til forældre, der står med et barn
Speaker 2: med stort skolefravær, måske som slet ikke er i skole.
Speaker 2: Det er der jo desværre mange, der gør. Hvad skulle
Speaker 2: dit råd? Altså nogle af de letteste råd, fordi man
Speaker 2: har jo brug for nogle nemme frugter der, når man
Speaker 2: er allermest presset.
Speaker 4: Jeg tror noget af det, der er allervigtigste, og det
Speaker 4: kan lyde måske sådan nærmest... kontraintuitivt, men det her med
Speaker 4: faktisk at insistere på, at man stadig skal have en
Speaker 4: god relation med sine børn. Altså det her med at huske,
Speaker 4: at de er også bare børn, og huske at have
Speaker 4: de her stunder af nærvær, huske at gøre noget godt,
Speaker 4: altså prøve at få en lille smule håb og en
Speaker 4: lille smule liv ind i nogle hverdage, som er meget,
Speaker 4: meget fastlåste. Og så tænker jeg også, det handler om
Speaker 4: at være opsøgende på hjælp. Altså, hvad kan man selv gøre?
Speaker 4: Og også være opsøgende på, hvad er mine muligheder i
Speaker 4: samarbejde med PPR og skole? Altså, er der noget, vi
Speaker 4: kan skrue på her? Hvad har virket før? Altså, tit
Speaker 4: er der jo et eller andet oppe i skolen, som
Speaker 4: børnene gerne vil, om det er kammeraterne, eller om det
Speaker 4: er matematiktimerne, eller om det er sløjttimerne. Er der noget,
Speaker 4: vi kan starte med? Er der noget, vi kan... Altså,
Speaker 4: så det bliver bruget af noget, der er ikke det aller,
Speaker 4: aller sværeste, men finder noget håb og noget bevægelse ind
Speaker 4: i det fastlåste. Og så er det en... Altså, hver
Speaker 4: gang tænker jeg en konkret analyse af, hvad er det,
Speaker 4: der er barnets styrker her, og hvad er det, der
Speaker 4: er udfordringerne, og hvordan kan vi... voksne derhjemme og voksne
Speaker 4: i skolen, hvordan kan vi stå sammen om at få
Speaker 4: lavet en bane her? Altså det værste, der kan ske,
Speaker 4: det er, at man kommer i den der krig imod hinanden,
Speaker 4: men at man hele tiden forsøger med samarbejdesvej. Men altså,
Speaker 4: jeg ville da ønske, at det ikke var sådan, at
Speaker 4: man bare skulle finde os. Jeg ville ønske, at det
Speaker 4: her var tilgængeligt i alle kommuner, at man fik adgang
Speaker 4: til til det, når man begyndte at opleve, at der
Speaker 4: var vanskeligheder i stedet for, at det skal være så
Speaker 4: langt og pinefuldt
Speaker 2: inden. Og så lød det faktisk som om, Henrik, at
Speaker 2: du tidligere, uden at jeg bad dig give et råd,
Speaker 2: men det der, du sagde med en belønning bare for
Speaker 2: at gå ud i bilen, eller for at sætte dig
Speaker 2: ud på sædet og gå ud af bilen igen henne
Speaker 2: ved skolen, at det i virkeligheden måske er sådan et værktøj,
Speaker 2: som alle kan arbejde med i en eller anden skala.
Speaker 3: Ja, og så som du sagde, Marie, gå på hold
Speaker 3: med skolen også, fordi det er lige så meget skolens...
Speaker 3: hvad kan man sige, værktøjskasse, vi skal grave i for
Speaker 3: at få dem tilbage i skole. Og så var der
Speaker 3: en ting, jeg kom til at tænke på. Vi havde
Speaker 3: utrolig mange møder, hvor det kun var voksne, der snakkede.
Speaker 3: Der var faktisk ikke ret mange i starten af forløbet,
Speaker 3: som snakkede med Kalle og fik ud af Kalle. Hvad
Speaker 3: er det egentlig, der trykker? Og hvad er det, du
Speaker 3: er bange for? Hvad er det, du er nervøs for?
Speaker 3: Så jeg tror også, der er noget i at være
Speaker 3: nysgerrig sammen med barnet på, hvad det er, der trykker.
Speaker 3: Og det kan godt være, at der er nogle af
Speaker 3: de ting, skolen kan være med til at løse os
Speaker 4: Ja. simpelthen så væsentligt det her med at forstå barnets perspektiv,
Speaker 4: fordi barnet viser os med deres adfærd. De forsøger jo
Speaker 4: at løse et problem med deres adfærd, men det her
Speaker 4: med virkelig at være nysgerrig på, hvad er det der,
Speaker 4: hvornår er det godt at være i skole, og hvornår
Speaker 4: er det svært at være i skole, og hvordan kan
Speaker 4: vi hjælpe dig til at gøre det mindre slidsomt at
Speaker 4: være og skulle afsted i skole og skulle være i skole.
Speaker 2: Hvis jeg skal give et lille råd med på vejen
Speaker 2: her til sidst, fordi vi er jo desværre mange, der
Speaker 2: har stået med børn, der nogle gange har haft det svært.
Speaker 2: Jeg kan huske første gang, at min søn ikke ville
Speaker 2: i skole, og det er ellers ikke noget, der har
Speaker 2: præget sådan ham Men der vidste jeg ikke, hvad jeg
Speaker 2: skulle gøre, hvordan jeg fik ham ind på den der skole,
Speaker 2: for han ville bare ikke. Så jeg ringede til vores
Speaker 2: støttepædagog og sagde, vi står her uden for skolen, han
Speaker 2: vil ikke i skole, det har jeg ikke lige prøvet for,
Speaker 2: jeg ved ikke lige, hvad jeg skal stille op. Jeg
Speaker 2: kommer lige ned og snakker med ham og siger, ved
Speaker 2: du hvad, skal vi ikke starte med at gå på
Speaker 2: legepladsen i dag sammen med din bedste ven og mig,
Speaker 2: og så går vi op i klassen igen om en kvarter.
Speaker 2: Så var der ikke nogen problemer. Så kunne jeg tage afsted,
Speaker 2: og så var resten af dagen fint. Altså det der
Speaker 2: med også at række ud, når man bliver allermest presset,
Speaker 2: fordi vi ender jo i situationer, vi aldrig har stået
Speaker 2: før tusindvis af gange.
Speaker 3: Ja, og når du siger presse, man kan ikke presse
Speaker 3: sig frem til en løsning, det skal leges
Speaker 2: Det er godt, at der er nogen, der kan hjælpe
Speaker 2: os rundt omkring. Det gælder om at række ud til dem.
Speaker 2: Tusind tak for din råd, Marie. Tusind tak for din
Speaker 2: historie og din råd, Henrik. Jeg skal i hvert fald
Speaker 2: have nogle af dem med tilbage til min familie. Jeg håber,
Speaker 2: at I vil opleve en Kalle, der fortsætter med at
Speaker 2: blomstre og trives og spille håndbold. Tusind tak, fordi du
Speaker 2: ville dele din historie.
Speaker 3: Selvfølgelig.
Speaker 2: Denne podcast er lavet sammen med Center for ADHD Plus,
Speaker 2: et videnscenter, som rådgiver familier og kommuner til at skabe
Speaker 2: bedre hverdage for børn med særlige behov. Gå ind på adhdcenter.dk,
Speaker 2: hvor du kan finde masser af gratis viden og inspiration
Speaker 2: for forældre, fagpersoner og for dig, der bare gerne vil
Speaker 2: vide mere.