Speaker 2: Ja, prøv at fortæl, hvad du har fået til mormad.
Speaker 3: Jeg har ikke spist mormad endnu.
Speaker 2: Nå, klokken er 11.08
Speaker 2: Ja, det har
Speaker 3: jeg ikke.
Speaker 2: Men jeg synes, lyden er meget god nu. Jamen, det
Speaker 2: er godt. Velkommen til Sladministeriet. Mit navn er Benedikte Brix,
Speaker 2: og i dag skal vi endnu en gang dykke ned
Speaker 2: i et af mine yndlingsprogrammer. I dag er det Alene
Speaker 2: i Vildmarken. Og jeg har vinderen med på telefon, Rasmus Krav.
Speaker 2: Velkommen til.
Speaker 3: Tak
Speaker 2: skal du have. Du er lidt nedlagt af sygdom, men
Speaker 2: vil heldigvis stadig gerne være med, så tak fordi jeg
Speaker 2: måtte ringe til dig.
Speaker 3: Jamen selvfølgelig. Det er jo bare dejligt. Det er også
Speaker 3: en vigtig del af historien at fortælle den. Det er det,
Speaker 3: og tillykke med, at du har vundet. Jamen tak, tak,
Speaker 2: tak. I optog det her i september. Hvordan har det
Speaker 2: været at holde hemmeligt så lang tid?
Speaker 3: Ja, altså vi optog det jo helt frem til slutten
Speaker 3: af november.
Speaker 2: Ja, det er rigtigt
Speaker 3: Det blev
Speaker 2: jo en
Speaker 3: lidt længere og længere omgang her i den finske vildmark. Jamen,
Speaker 3: det er ret specielt. Jeg tror næsten, jeg vil sige,
Speaker 3: at der har været tre rejser i det her, der
Speaker 3: har været ude i Vildmarken og været alene derude i
Speaker 3: 63 dage. Og så har der jo været hele den
Speaker 3: her periode frem til, altså med at komme hjemme og
Speaker 3: frem til, at det skulle vises på skærmen, udsendes. Og
Speaker 3: det er jo så det, der er kulmineret nu. Og
Speaker 3: så har det jo også været en rejse i sig selv,
Speaker 3: at se det på skærmen, og ligesom gå fra en
Speaker 3: oplevelse med sig selv, og have gået og filmet sig selv,
Speaker 3: og så tage det med alle danskerne.
Speaker 2: Ja. Hvordan er det at kunne sige højt nu, at
Speaker 2: du har
Speaker 3: vundet? Det føles ret godt. Og som om der ligesom
Speaker 3: er tingene, de falder ligesom bare på plads. Det der
Speaker 3: med at have Men alligevel er det jo nok lidt.
Speaker 3: For mig var det meget det menneske, jeg har taget
Speaker 3: med hjem fra vildmarken. Vildmarken er blevet en del af mig,
Speaker 3: kan man sige. En del af den, jeg er i dag,
Speaker 3: den jeg er blevet. Det var ikke den samme mand,
Speaker 3: der gik ind, som kom ud af vildmarken, vil jeg sige,
Speaker 3: efter 63 dage. Så det er jo bare rart, at
Speaker 3: det på en eller anden måde nu er forenet. Og
Speaker 3: man kan sige det højt, ikke? Hvad for en mand
Speaker 3: er
Speaker 4: du
Speaker 3: nu? Jeg er jo en vild mand, og så er
Speaker 3: jeg også en hverdagsmand. På den måde er det vildskab,
Speaker 3: der er blevet skræmmet så mange lag af mig derude.
Speaker 3: Jeg har prøvet at være alene på eventyr før, og
Speaker 3: sådan noget, men... Der er nogle ting, der er blevet
Speaker 3: sat endnu mere fri i mig. Jeg har altid været
Speaker 3: god til at overleve, men det har nok taget mig
Speaker 3: længere tid at lære at leve som menneske, og det
Speaker 3: er det liv, jeg særligt som i det mentale afsnit,
Speaker 3: begynder at sætte fri. Det her med at bare være
Speaker 3: til stede og leve. med alt hvad det nu indebærer,
Speaker 3: det var sådan der, det kom til for mig. Jeg
Speaker 3: fik virkelig bygget en relation til mig selv derude, som
Speaker 3: jeg bare har taget med hjem på en eller anden måde,
Speaker 3: som er ret fantastisk. Der er en helt anden grad af...
Speaker 3: ro i mig, men også nysgerrighed og leg og vildskab
Speaker 3: og alt muligt, som bare på en eller anden måde
Speaker 3: er blevet en integreret del af mit liv her på bagsiden.
Speaker 3: Som så lidt anderledes ud, da jeg trådte ind i
Speaker 3: det her program
Speaker 2: Men du siger jo også, da du bliver hentet, der
Speaker 2: siger du, jeg vil gerne være hjemme, men jeg har
Speaker 2: det altså godt herude
Speaker 3: Jeg havde det super godt. Ja. Ja. Altså, jeg er
Speaker 3: kommet dertil, hvor jeg var begyndt at leve, og det
Speaker 3: tror jeg faktisk særligt, ja, det tog mig nok et
Speaker 3: par måneder virkelig at begynde at komme dertil. Jeg har
Speaker 3: sådan et meget godt symbol på det måske, at jeg
Speaker 3: sådan fem dage inden jeg blev hentet, da jeg byggede,
Speaker 3: jeg havde gået og tænkt over at bygge en lænestol
Speaker 3: i ufattelig lang tid. Jeg havde sådan tænkt, okay, når
Speaker 3: jeg har bygget et shelter med en dør, en reelt dør, okay,
Speaker 3: så kan det kaldes for hjem
Speaker 4: Man
Speaker 3: kan lukke døren, man kan åbne døren, man kan invitere
Speaker 3: folk indenfor, tænker jeg så. Men så skal man have
Speaker 3: en lænestol, man skal have et sted, de kan sidde.
Speaker 3: Og så skal jeg også have et sted, jeg selv
Speaker 3: kan sidde ved yden. Fordi solen begyndte jo at... Altså,
Speaker 3: den gik ikke op over horisonten. De sidste dage, der
Speaker 3: er jo fire måneder om året, hvor solen ikke går
Speaker 3: op over horisonten, der er op mod nord. Og det
Speaker 3: var jo det, vi var gået ind i. Øhm... på der,
Speaker 3: hvor vi sluttede. Så jeg vidste jo godt, at der
Speaker 3: ville blive mange timer foran ildstedet. Og der byggede jeg
Speaker 3: en lænestol og holdt op og sad godt i den,
Speaker 3: brugte min sidste snor på det. Og så havde jeg
Speaker 3: lavet sådan en sang, som jeg sad og sang den
Speaker 3: sidste aften
Speaker 2: Hvad var det for en sang?
Speaker 3: Jamen det var sådan en med at sidde alene ude
Speaker 3: i vildmarken, og jeg har skrevet ned på et stykke
Speaker 3: papir
Speaker 3: Det skal jeg jo lige finde så, hvis jeg skal. Ja,
Speaker 4: hvis
Speaker 3: du lige skal give den over. Det var ret simpelt sagt,
Speaker 3: men det var virkelig, det er bare det der med
Speaker 3: at være, at kunne hygge sig med sig selv, og
Speaker 3: være sit eget gode selskab, og
Speaker 4: der
Speaker 3: er et eller andet sådan, lige at sidde ved ilden
Speaker 3: og kigge ind i flammerne og så synge og fortælle
Speaker 3: historier og den slags. Så det var at sidde i
Speaker 3: sin lænestol og kunne spise noget fisk. Den sidste aften
Speaker 3: spiste jeg også en lille smule af æren, jeg havde skudt,
Speaker 3: og så spurgte jeg også lidt på det der mel,
Speaker 3: som jeg fandt på dag 0. og fik med mig,
Speaker 3: og tænkte, nu skulle jeg også lige, nu skulle jeg
Speaker 3: have det lidt godt i aften. Det var blevet, jeg tror,
Speaker 3: meget godt slag på tasken var nok et sted mellem
Speaker 3: minus 20 og 25 grader, havde det været en af
Speaker 3: de sidste dage, så det var virkelig, altså begyndte at
Speaker 3: blive rigtig, rigtig vinter derude
Speaker 3: Men altså, jeg Jeg havde jo samlet brænde til mange uger.
Speaker 3: Jeg havde et shelter, jeg havde isoleret, så jeg var
Speaker 3: klar til vinteren. Det havde hele tiden været min plan
Speaker 3: at tænke langsigtet og være klar til vinteren. Jeg vidste godt,
Speaker 3: det var der, det ville begynde at blive rigtig hårdt.
Speaker 3: Hvis ellers jeg kunne få fanget mad og alt det
Speaker 3: der indtil, så var det der, det virkelig ville begynde.
Speaker 3: Og Så jeg havde egentlig forberedt mig på at komme
Speaker 3: hertil lige fra starten af. Så jeg blev jo hentet,
Speaker 3: fordi der ikke var andre tilbage
Speaker 2: Ja, fordi det er jo på dag 63, at du
Speaker 2: bliver overrasket derude, at Stephanie har givet op.
Speaker 3: Hvor
Speaker 2: længe kunne du have fortsat endnu?
Speaker 3: Altså helt konkret havde jeg med til dag 75
Speaker 2: På det tidspunkt?
Speaker 3: Ja, så jeg havde til små to uger, og jeg
Speaker 3: var jo lige begyndt at få gang i mit isvæskeri.
Speaker 3: Jeg havde også lige nedlagt to dyr med bue, så
Speaker 3: der var også nogle ting, der ligesom, altså der var
Speaker 3: sket en omstilling, der var nogle ting, der var begyndt
Speaker 3: at komme i gang, kan man sige, som... som jeg
Speaker 3: selvfølgelig havde været. Det havde været et nyt kapitel, men
Speaker 3: det var jeg ligesom begyndt at tage hul på, så
Speaker 3: jeg var egentlig ret optimistisk, hvis jeg skulle være blevet
Speaker 3: der længere. Ja, og det var jeg da nysgerrig på. Altså,
Speaker 3: det er jo også, jeg havde brugt, det tog mig jo,
Speaker 3: altså jeg brugte jo lang tid på at bygge mit
Speaker 3: shelter og mit hjem,
Speaker 4: ikke?
Speaker 3: Jeg var først færdig med det sådan nogenlunde færdig omkring
Speaker 3: dag 30, og jeg blev jo ved med at optimere
Speaker 3: på det. Så På en eller anden måde var det
Speaker 3: også sådan lidt sådan, okay, jeg har faktisk gået i
Speaker 3: gang med at bygge en lille civilisation herude, og sådan
Speaker 3: med ét lige pludseligt, så skal du bare forlade det.
Speaker 3: Uden at komme tilbage. Det er jo en hverdag, jeg
Speaker 3: har bygget op, og rutiner, og Jeg vidste, hvor hver
Speaker 3: eneste lille ting lå, og jeg var bare blevet et
Speaker 3: rigtig godt selskab for mig selv. Men jeg kunne også
Speaker 3: samtidig mærke, at det føltes fuldstændig naturligt, at andre mennesker,
Speaker 3: at min kæreste og min lillebror kom, og da de
Speaker 3: kom og hentede mig, der føltes det fuldstændig naturligt, at
Speaker 3: jeg er også et flokdyr. Det er vi alle sammen,
Speaker 3: tror jeg, som mennesker. Det ligger i vores natur, og
Speaker 3: Det kunne jeg godt mærke. Jeg kunne mærke, at ja,
Speaker 3: altså jeg tror, da der stod nogen og sagde, Rasmus,
Speaker 3: nu er det nu, så var jeg klar. Så blev
Speaker 3: jeg klar. Og det synes jeg jo er smukt, fordi
Speaker 3: det er jo en unaturlig ting at være alene med
Speaker 3: sig selv, helt isoleret fra omverdenen, ude i naturen. Altså,
Speaker 3: vi er bare flokdyr. Sådan er det. Og det synes
Speaker 3: jeg var ret fantastisk sådan at komme i kontakt med derude,
Speaker 3: at det vi altid måske i hverdagen har lidt mere forgivet, relationer,
Speaker 3: måske vores kære, og tingene går så stærkt, og så
Speaker 3: glemmer vi det lidt nogle gange at være taknemmelige for det,
Speaker 3: og det kunne jeg bare mærke, da de overraskede mig.
Speaker 3: Og der kunne jeg også bare mærke, jeg tror ikke,
Speaker 3: jeg tænkte så meget, det var bare følelserne, der pludselig
Speaker 3: fik lov til at blive sat fri. Jeg følte mig
Speaker 3: enormt stærk og enormt ovenpå, men jeg kunne også bare mærke,
Speaker 3: at nu skulle jeg genforenes med min flok, og selvfølgelig,
Speaker 3: der hører jeg til. Men altså, man kan sige, at
Speaker 3: hvis de havde tilbudt mig, jeg havde faktisk drømt lidt
Speaker 3: om det, sådan forestillet mig, altså jeg byggede jo også
Speaker 3: den alenestol, for at jeg kunne invitere nogen ind og
Speaker 3: sidde i den. Jeg havde jo faktisk sagt til kameraet,
Speaker 3: at her skal jeg. jamen her, så kan min lillebror,
Speaker 3: han kan sidde her i lænestolen, og min kæreste, Astrid,
Speaker 3: kan sidde der, og så er der plads til mig her,
Speaker 3: og så kan vi sidde rundt om bålet, og så
Speaker 3: kan vi lave noget af det her brød. Så på
Speaker 3: en eller anden måde var jeg sådan, altså havde vi
Speaker 3: fået lov til at bide dig en uge, nu ved
Speaker 3: jeg ikke, hvad de havde sagt til det, men så
Speaker 3: kunne det være meget fedt, lige at tage sådan en
Speaker 3: lille Vilmar-eksperie.
Speaker 2: Ja. Vi hører jo i programmet, at du inden optagelserne
Speaker 2: faktisk havde sat dig et langsigtet mål på præcis 63 dage.
Speaker 2: Det er jo så mærkeligt. Altså, hvorfor lige 63?
Speaker 3: Jeg ved ikke hvorfor. Det var sådan en mavefornemmelse. Der
Speaker 3: var ikke så meget tanke bag det andet, end jeg
Speaker 3: stod hjemme i mit køkken sammen med Astrid. Så sådan, okay,
Speaker 3: men hvor lang tid skal du være der? Ja. så
Speaker 3: tænkte jeg bare, så kom salget 63 til mig. Det
Speaker 3: tog mig 63 dage at gå alene til Sydpolen, jo.
Speaker 3: Og det var egentlig ikke sådan, der var ikke rigtig
Speaker 3: så meget tanke om, så skal det være det, men
Speaker 3: det var sådan et eller andet, jeg tror, det gik
Speaker 3: godt for mig, okay, jeg skal tænke langsigtet, hvad er det,
Speaker 3: jeg gerne vil med det herude? Jamen, jeg vil gerne
Speaker 3: prøve at gå fra at overleve til at leve. Altså,
Speaker 3: jeg vil gerne ud og slippe livet fri, og Det
Speaker 3: tager noget tid nogle gange at bygge et fundament op
Speaker 3: af de basale ting sådan et sted. Men jeg kunne
Speaker 3: godt tænke mig at komme derhen, hvor det ikke skulle
Speaker 3: være sådan en... Hvor længe kan man holde ud? Altså, uha,
Speaker 3: i morgen? Ah, vi tager lige en dag til. Jeg
Speaker 3: skal lige klemme ballerne sammen. Måske kan jeg også tage
Speaker 3: en dag til, men ikke være i den der disparate situation,
Speaker 3: hvor man hele tiden sådan er i tvivl om, om
Speaker 3: man lige kan holde til mere, men Jeg ville gerne derhen,
Speaker 3: hvor jeg kunne prøve at undersøge, hvor godt kan man
Speaker 3: lære at leve derude. Og det var jo et andet game.
Speaker 3: Det var jo sådan en ting, hvor jeg blev nødt til...
Speaker 3: Altså jeg sagde dem, okay, så skal jeg have en
Speaker 3: langsigtet ledestjerne. Jamen det er 63 dage så. Så tror
Speaker 3: jeg på, så kan jeg begynde at være kommet dertil,
Speaker 3: at hvis jeg bliver der i 63 dage, så må
Speaker 3: det være, fordi jeg har fået noget til at fungere.
Speaker 3: Så må det være, fordi jeg har bygget noget op, som...
Speaker 3: som jeg kan bygge videre på. Så må det være,
Speaker 3: fordi jeg også har lyst til at være. Så må
Speaker 3: det være, fordi jeg også har en meget god relation
Speaker 3: til mig selv, og godt kan lide mit eget selskab,
Speaker 3: altså trives meget godt i det. Så det blev sådan
Speaker 3: en ledestjerne. Det var ikke, fordi det var nogle konkrete målstreger,
Speaker 3: at her slutter jeg. Altså, at jeg havde givet op
Speaker 3: på dag 63, hvis jeg ikke var blevet hentet
Speaker 3: Jeg var egentlig indstillet på at blive, men Men det
Speaker 3: der med at have et langsigtet pejlemærke langt ude, det
Speaker 3: gør jo, at jeg kunne arbejde baglands og sige, hvad
Speaker 3: er min strategi så? Hvad er det så, der skal til?
Speaker 3: Og det betød bare, at jeg tænkte længere end en
Speaker 3: dag ad gangen
Speaker 3: Jeg havde hele tiden de lange briller på og prøvede
Speaker 3: også at lade være med hele tiden at skynde mig
Speaker 3: så meget. Selvfølgelig var der nogle ting, der nogle gange
Speaker 3: kaldte på, at det skulle gøres nu og her, og
Speaker 3: det skulle gå lidt stærkt. Men for eksempel, hvis vejret
Speaker 3: er dårligt, og der kommer en storm, så er der
Speaker 3: nogle ting, der skal gå stærkt. Men ellers så prøvede
Speaker 3: jeg hele tiden at tænke langsigtet, og også prøve at
Speaker 3: være til stede i den virkelighed derude. Nyde, vågne op
Speaker 3: og nyde fuglelydene, dyrene, nyde naturen, stillheden. Det var det,
Speaker 3: jeg gerne ville hen til. Have lyst til at være der.
Speaker 2: Og du var jo allerede en overlever. allerede inden Vildmarken,
Speaker 2: fordi som du siger, du har gået til Sydpolen alene.
Speaker 2: Du har også bestedt Mount Everest. Nu har du så
Speaker 2: vundet alene i Vildmarken. Hvad var hårdest? Jeg
Speaker 3: tror, det er svært at sammenligne, fordi følelsen af, hvor
Speaker 3: hårdt noget er, det er jo altid relativt til, hvem
Speaker 3: er vi som mennesker, hvad har vi med os af erfaring,
Speaker 3: og hvad er det for en drivkraft, vi har i os.
Speaker 3: Jeg tror meget på det her med, at hvis man
Speaker 3: tror meget på det, man gør, så kan man også
Speaker 3: komme rigtig langt, og Jeg havde bl.a. en meddeltager, der
Speaker 3: så ender med at trykke på knappen, så jeg ligesom
Speaker 3: står tilbage som vinder. Der er jo i hvert fald
Speaker 3: en drivkraft, kan man sige, hvis man kigger også på,
Speaker 3: hvor godt vi havde... Hun overlevede hele vejen, vel umiddelbart,
Speaker 3: uden at skulle fortælle hendes historie for mig. Det er
Speaker 3: i hvert fald bare min oplevelse. Det tror jeg også,
Speaker 3: jeg har gjort på mange af mine eventyr, at jeg
Speaker 3: har klemt ballerne sammen og brugt viljestyrke til at opnå
Speaker 3: et eller andet resultat, eller gå en eller anden distance
Speaker 3: til et eller andet mål. Men det her, det var
Speaker 3: sgu anderledes. Altså det hårdeste for mig, det har nok
Speaker 3: altid været den her... Det har nok været i virkeligheden
Speaker 3: den ting, hvor jeg har kæmpet mest med mig selv.
Speaker 3: Det er det, der har været det hårdeste. Og det
Speaker 3: var nok også derfor, at den her rejse i Vildmarken
Speaker 3: blev så smuk, fordi... Jeg formåede at have mig selv
Speaker 3: med på rejsen på en måde, jeg aldrig har formået før.
Speaker 3: Jeg formåede simpelthen at kigge tilbage og være min egen
Speaker 3: bedste ven. Det tror jeg egentlig er humlen af det hele,
Speaker 3: at vi kan klare utrolig meget, hvis vi ellers formår
Speaker 3: at lade være med at kæmpe mod os selv, men
Speaker 3: samarbejde med os selv.
Speaker 4: og
Speaker 3: samarbejde med naturen. Nu
Speaker 4: ved
Speaker 3: jeg godt, at det bliver et langt svar det her,
Speaker 3: men altså, jeg havde jo da jeg kigger tilbage på
Speaker 3: Mondeirist uden kun stil tilbage i 2019, så havde jeg
Speaker 3: ikke været i stand til på det tidspunkt at gå
Speaker 3: til Sydpolen på den måde, jeg formodede at gøre det.
Speaker 3: Og det kunne godt være, at jeg kunne have klemt
Speaker 3: ballerne sammen og nået langt alene i Vildmarken, men jeg
Speaker 3: havde lige præcis ikke haft mig selv med på den måde,
Speaker 3: jeg har haft det. Så det havde slet ikke været
Speaker 3: den samme rejse. Den havde ikke været lige så smuk.
Speaker 3: Så det er relationen til mig selv, der er skiftet,
Speaker 3: og det er den, der har gjort, at det her
Speaker 3: er nok blevet den smukkeste rejse. Det er nok ærgerligst,
Speaker 3: at Sydpolen på papiret har været hårdest rent fysisk, hvis
Speaker 3: du kun måler på det.
Speaker 2: Men du er jo så derude i 63 dage, og
Speaker 2: kunne jeg forestille mig at lave rigtig mange optagelser, som
Speaker 2: vi selvfølgelig ikke får lov at se, som serer. Så
Speaker 2: jeg kunne rigtig godt tænke mig at vide, om der
Speaker 2: er noget... Du ærger dig over, at vi gik glip af?
Speaker 3: Ja, måske lidt flere af de smukke, nære øjeblikke, hvor
Speaker 3: jeg virkelig nyder naturen. Og det at være der, hvor
Speaker 3: glæden den stråler ud. Det havde jeg rigtig meget af.
Speaker 3: Særligt efter dag 40 begyndte det sådan, at der var
Speaker 3: et eller andet skifte.
Speaker 2: Det er også svært at overføre til kamera.
Speaker 3: Ja, men nu klipper man jo også, så det skal
Speaker 3: være godt tv, og man deltager også, så vi skal
Speaker 3: have en... På mig virker det som, at det har
Speaker 3: været vigtigt for fortællingen og det samlede produkt, at vi
Speaker 3: lige har haft en karakter, hvor muligt at placere et sted.
Speaker 3: Og det gør jo, at der bliver kæftet ting til
Speaker 3: og fra, så det ligesom understreger. Der går jo over
Speaker 3: 200 timers optagelser, som jeg har lavet på en time
Speaker 3: på tv. På den måde er det jo... Altså, det
Speaker 3: bliver jo... Altså, en ting er den rejse, man... Jeg
Speaker 3: selv har haft, og noget andet er jo det produkt,
Speaker 3: der kommer ud af det, og til gengæld er det
Speaker 3: jo bare fantastisk, at man kan åbne en lille dørsbrække
Speaker 3: ind til den rejse, og så er der enormt mange fortællinger.
Speaker 3: Måske særligt, hvis vi kigger på det sidste afsnit, hvor
Speaker 3: det lige pludselig går fra dag 40 til dag 63.
Speaker 3: Der sker mange ting.
Speaker 2: Der er nogle montager der, hvor der bare bliver talt
Speaker 2: op i dag.
Speaker 3: Ja, præcis. Jeg tror, at alt den nysgerrighed, alt den opdagelseslyst.
Speaker 3: Jeg var virkelig langt ude og gå på opdagelse i
Speaker 3: mit habitat. Jeg fandt kilovise bær. Det ser man jo
Speaker 3: ikke rigtigt hos mig. Man ser heller ikke, at jeg
Speaker 3: er I stedet for at stå op om natten, så
Speaker 3: tissede jeg bare i min kop. ikke? Og så havde
Speaker 3: jeg sådan en lille faskine, ikke? Bare en lille hul
Speaker 3: og en samling af småsten, lige ved siden af, hvor
Speaker 3: jeg sov. Jeg hældte det ud i, og så drak
Speaker 3: jeg jo bare i den kop alligevel. Og det er
Speaker 3: ikke fordi, at jeg synes, det er sejt at være
Speaker 3: ulækker på den måde, eller sådan, men det er bare,
Speaker 3: at det siger lidt om, hvad sådan... Man finder løsninger
Speaker 3: på ting, ikke
Speaker 2: Ja, men må jeg lige spørge om det, fordi som
Speaker 2: du siger, det lyder ret ulækkert. Hvorfor vaskede du ikke koppen?
Speaker 3: Jeg blev jo skuldret med noget varmt vand engang imellem.
Speaker 3: Det var jo bare det. Men det er fordi, man
Speaker 3: bliver på en eller anden måde, når man spiser så
Speaker 3: rent som derude, altså det er bare min tanke omkring det,
Speaker 3: men Det kan godt være, at man synes, at man
Speaker 3: bliver ulækker, når man kigger på mig, men jeg følte
Speaker 3: mig utrolig ren, fordi det var jo ren natur, det hele.
Speaker 3: Det var jo, altså naturen er jo også inde i os,
Speaker 3: og den blev bare sat fri, så det var på
Speaker 3: en eller anden måde sådan en sammensmeltning mellem naturen omkring
Speaker 3: mig og den inde i mig, så der var ikke
Speaker 3: alle de der mentale blokeringer og alt muligt andet. Det
Speaker 3: blev bare fuldstændig skraldet væk. Så jeg tænkte i går
Speaker 3: om noget var ulækkert eller ikke ulækkert. Altså jeg spiste
Speaker 3: også jo alt. Alt simpelthen. Jeg spiste jo kraniet på
Speaker 3: den der... Altså, gnasket på det der kranie fra den
Speaker 3: der ærn. Fordi der var jo noget hjerne indeni, ikke?
Speaker 3: Og det smagte jo godt. Det er jo mad.
Speaker 2: Jamen, du er en ægte vildmand jo. Det kan vi høre.
Speaker 3: Altså, der er bare ikke... Altså, hæmninger er bare væk.
Speaker 3: Så jeg tror bare... Altså, det, der virker derude, det
Speaker 3: er det, der virker.
Speaker 2: Og
Speaker 3: så er det bare whatever.
Speaker 2: Nu hører vi fra... Jeg tror, det er især Stephanie.
Speaker 2: Hun sætter mange ord på bestemte madvarer, hun savner derude.
Speaker 2: Jeg tror, det er køddingesavis med karriedressing, hun nævner flere gange.
Speaker 2: Men udover mad, var der så en bestemt, altså en basal,
Speaker 2: almindelig ting fra din hverdag, som du kom til at
Speaker 2: savne meget derude? Måske en bestemt lyd eller lugt
Speaker 3: Altså, jeg forstår ikke helt det med karriedressing, må jeg sige.
Speaker 3: Jeg havde fantasier om mange ting, men karriedressing,
Speaker 5: det var godt nok ikke lige... Det er ikke favoritten? Nej,
Speaker 5: men jeg kan godt...
Speaker 3: Altså sådan en stor beskidt dønerkebab eller sådan noget, det
Speaker 3: var sådan noget, der også lige kom ind i mit
Speaker 3: tankesæt en gang imellem. Men det var måske i virkeligheden
Speaker 3: lidt mindre for mig. Det var altså salt. Altså havde
Speaker 3: jeg bare haft noget salt...
Speaker 2: Ja, men var der andet end mad, som du savnede? Noget,
Speaker 2: der måske kom lidt bag på dig
Speaker 3: Jeg spurgte i produktionen, hvad jeg måtte tage min dagbog med.
Speaker 3: Jeg har jo brugt dagbog i mange år. Det har
Speaker 3: jo på en eller anden måde været min måde at
Speaker 3: arbejde mig, altså at få tanker ud af hovedet på følelser,
Speaker 3: ud på papir, og så ligesom kunne se mig selv udefra.
Speaker 3: Det er en måde at arbejde sig igennem nogle ting på,
Speaker 3: og ligesom få det ud af hovedet, så kører det
Speaker 3: ikke videre rundt deroppe. Og det spurgte jeg, om jeg
Speaker 3: måtte tage med. Det fik jeg jo nej til. det
Speaker 3: savnede jeg. Det med at kunne sidde og skrive, og
Speaker 3: kunne på en eller anden måde kunne fastholde tanker, følelser
Speaker 3: og oplevelser derude. Men det blev måske også, hvis jeg
Speaker 3: skal være lidt konstruktiv på det, var det måske også
Speaker 3: en del af det, der var det gode ved det.
Speaker 3: Det var nemlig det her med, at man finder ud af,
Speaker 3: at tanker kommer og går, følelser kommer og går, og
Speaker 3: du behøver ikke at identificere dig med det. Det får
Speaker 3: bare lov at køre. Øhm... Så det var jo det,
Speaker 3: jeg endte med at måtte gøre. Men det savnede jeg
Speaker 3: rigtig meget. Fordi det har jeg gjort i mange år.
Speaker 3: Stort set hver dag. Som en del af min morgen.
Speaker 3: Så noget så simpelt som det, savnede jeg nok lidt.
Speaker 3: Lige at kunne få fældet tankerne ned, og lige få
Speaker 3: noget afløb? Ja, fuldstændig. Brug det som en samsattepartner. Så
Speaker 3: det havde været en god kompagnon at have. Så kunne
Speaker 3: jeg jo også have skrevet nogle ting. Der er jo
Speaker 3: også alt muligt klarhed, der opstår, når du fjerner al
Speaker 3: den støj, vi omgiver os med i hverdagen. Og... der
Speaker 3: er jo mange perspektiver, mange tanker omkring ens liv også,
Speaker 3: og ens relationer, og hvad er det, man drømmer om,
Speaker 3: og sådan nogle ting, som du pludselig får en helt anden,
Speaker 3: altså en helt anden klang, fordi det står så tydeligt derude,
Speaker 3: oplevede
Speaker 2: jeg. Nu snakkede vi lige om det her med, at
Speaker 2: du tissede i din kop, og du får jo også
Speaker 2: både spist det her skæglav, og frosent egenblod, rybehjerne, du
Speaker 2: spiser bær, hvor du ligger på alle fire som et dyr,
Speaker 2: Er der nogle af de her vildmarksvaner, som du har
Speaker 2: taget med hjem?
Speaker 3: At spise med
Speaker 2: fingrene.
Speaker 3: Det tager jeg mig selv i nogle gange. Så sad
Speaker 3: vi her forleden, da jeg spiste aftensmad, og så gik
Speaker 3: det op for mig, at jeg egentlig bare havde siddet
Speaker 3: i de der kartofler, der var blevet bakt i ovnen.
Speaker 3: Jeg havde bare siddet og spist dem med fingrene, direkte
Speaker 3: fra fadet. Ja. Sådan, nå, okay, jeg lægger ikke knukke
Speaker 3: aftenen over dig bare endnu. Og det sker bare, uden
Speaker 3: jeg tænker over det faktisk. Jeg tror, min barriere for,
Speaker 3: du ved, hvad er normalt og hvad er ulækkert, altså
Speaker 3: den er ret. Altså, jeg er tæt på dyret i
Speaker 3: mig selv.
Speaker 4: Ja
Speaker 3: Jeg plejer at sige, at jeg er blevet opgraderet til
Speaker 3: et dyr derude. Altså, og det er jo fordi, man
Speaker 3: kommer tæt på sine instinkter, kommer tæt på sin egen
Speaker 3: menneskelige natur, og det er jo enormt rent og enormt fint,
Speaker 3: men i et samfund som det her, altså hvor vi
Speaker 3: egentlig har pakket ret meget væk, der er det da
Speaker 3: nogle gange sådan lidt, nå okay, der er der måske
Speaker 3: nogle ting, jeg lige har skulle tænke lidt ekstra over,
Speaker 3: og Også selvom det er et år siden, jeg tog afsted,
Speaker 3: så er der stadig nogle ting, der hænger fast. Det
Speaker 3: er meget smukt egentlig. Det giver lidt stof til eftertanke.
Speaker 3: Det var virkelig ikke den samme mand, der trådte ud
Speaker 3: af vildmarken, som startede med at træde i 19.
Speaker 2: Nej, og heller ikke fysisk jo, fordi du når at
Speaker 2: tabe dig ret meget under optagelserne, ser det ud til.
Speaker 2: Hvor meget når du op på?
Speaker 3: Det er mellem 8 og 10 kilo, så det er
Speaker 3: ikke ret meget i forhold til antallet af dage derude.
Speaker 2: Ej, det er da egentlig ret godt gået. Det ligner
Speaker 2: også til den sidste vejning, at du faktisk har lidt
Speaker 2: svært ved at holde balancen, da du skal op på
Speaker 2: vægten og stå. Ja, altså
Speaker 3: den der vægt, den er altså lidt funky, vil jeg sige.
Speaker 3: Men ja, det kan jeg faktisk slet ikke huske. Det
Speaker 3: kan godt være
Speaker 2: Okay, det ligner bare, at du lige skal holde ved
Speaker 2: for lige at kunne stå der.
Speaker 3: Ja, ej, jeg var egentlig... Altså lærerne var faktisk ret...
Speaker 3: Det er så ikke med, men de var egentlig ret...
Speaker 3: altså overrasket over, altså min vægt stagnerede ret meget, altså
Speaker 3: mit vægt tabte, det var sådan flere uger i streg,
Speaker 3: var det 0 kilo, altså det var bare status quo,
Speaker 3: og så var det måske en halv kilo en gang imellem,
Speaker 3: jeg havde tabt, så det var faktisk ret vildt, altså
Speaker 3: jeg var selv overrasket over, hvad min krop den formåede
Speaker 3: at gøre, altså som om den gik lidt i dvale,
Speaker 3: eller bare sådan, okay, det her er den nye normal,
Speaker 3: nu skal jeg konservere min energi, når jeg ikke får
Speaker 3: mere ind. Jeg sov rigtig meget jo, altså meget mere,
Speaker 3: end man plejer i døgnet, altså gerne 12 timer, og
Speaker 3: det tror jeg også er meget normalt, når solen begynder
Speaker 3: at stå så lavt på himmelen. Til sidst gik den
Speaker 3: jo ikke over horisonten, fordi vi er så langt mod nord,
Speaker 3: og Så der var bare nogle ting, der ligesom begyndte
Speaker 3: at ske. Jeg tænkte meget over mit energiniveau. Jeg gjorde
Speaker 3: tingene langsomt. Lovet værd med at gøre alle mulige unødvendige ting.
Speaker 3: Og simpelthen for at spare på energien. Men det var
Speaker 3: et faktum. Allerede efter en uge derude. Simpelthen fordi det
Speaker 3: er bare noget, du skal omstille dig til. Du kan ikke...
Speaker 3: Du kan simpelthen ikke få nok energi ind i forhold
Speaker 3: til det, du forbruger derude. Og jeg tror næsten, at
Speaker 3: det er uanset, hvor mange fisk, du fanger. Jeg fangede
Speaker 3: kun gæder. Gæder er der ingen fedt på. Så der
Speaker 3: er ikke ret meget energi i dem. Helt og stalling,
Speaker 3: som jeg kunne se nogle af de andre fange, det
Speaker 3: er jo fede fisk. De er mere, da der var
Speaker 3: der rindende vand. Det var meget stillestående. Meget lavvand. Så ja.
Speaker 3: Det kunne jeg da godt have tænkt mig, men jeg
Speaker 3: ved ikke, om det havde gjort en forskel. Men det
Speaker 3: drømte jeg da om
Speaker 2: Her, da kameraerne så slukker, så skal du jo omstille
Speaker 2: dig fra livet i vildmarken til en almindelig hverdag. Hvordan
Speaker 2: foregår det
Speaker 4: Ja...
Speaker 3: Det er noget
Speaker 2: med, at man kommer ud i en hytte først, ikke
Speaker 3: Ja, lige præcis. Det starter jo med, at jeg går
Speaker 3: cirka to timer eller sådan noget, fra jeg har fået
Speaker 3: kontakt til det, man ser på optagelserne til min kæreste
Speaker 3: og min lillebror, så er jeg på vej væk. Og
Speaker 3: så ser jeg ikke mit shelter længere. Og det er
Speaker 3: jo ret... Jeg havde jo lyst til at invitere dem
Speaker 3: indenfor og sidde i min lænestol. Og sidde og have
Speaker 3: en stund og sådan noget. Og havde også håbet, at
Speaker 3: jeg kunne komme ud og pille det ned selv. Du ved,
Speaker 3: ligesom fuldenden rejse, lægge låg på. Men det føltes lidt abrupt.
Speaker 3: Det er noget af en kontrast at komme fra en
Speaker 3: dyb frøser og et sted, du har bygget op fra bunden.
Speaker 3: En minisivilisation, et hjem og slå til. godt nok en
Speaker 3: bjælkehytte langt ude på landet, ikke med en brændeovn, og altså,
Speaker 3: det er jo exit-hytten, og, men altså, wow, den der
Speaker 3: følelse af komfort og overflod, du pludselig bliver ramt med
Speaker 3: wow, okay, der er varme, hold da op, altså bare
Speaker 3: følelsen af varme, i den, altså, i det omfang er
Speaker 3: jo helt vildt, og Okay, at ligge under en dyne, man. Shit, altså, fuck. Altså,
Speaker 3: det var... Det
Speaker 2: er en omvæltning
Speaker 3: Ja, det er helt vildt. Og så sådan noget som
Speaker 3: varmt vand. Vaske sine hænder i varmt vand. Jeg havde
Speaker 3: faktisk ikke lyst til at tage et bad i starten.
Speaker 3: Så det var faktisk, at min kæreste om aftenen sagde,
Speaker 3: hey Rasmus, du skal gå i bad, inden vi går
Speaker 3: i seng.
Speaker 2: Det skulle hun bede
Speaker 3: om. Og det tog mig sygt lang tid. Det tog
Speaker 3: mig virkelig lang tid. Hvorfor det? Og jeg tror, det
Speaker 3: var den der følelse. Det går, at man udefra set
Speaker 3: sidder hjemme i stuen og tænker, shit, han er beskidt,
Speaker 3: ulæk og dirty. Og ja, jeg var da smurt ind
Speaker 3: i fiskeskæld og snask og under neglene og alle steder
Speaker 3: på hele kroppen, selvfølgelig. Men jeg følte mig så enormt
Speaker 3: naturlig og ren. fordi jeg bare havde, altså, det var
Speaker 3: jo vildmarken, der var blevet en del af mig, jeg
Speaker 3: var blevet en del af vildmarken, og det var som om,
Speaker 3: at der også var sådan en renhed, altså, psykologisk, mentalt, altså,
Speaker 3: der var så mange lag, der var blevet skrællet af, så,
Speaker 3: og det var på en eller anden måde jo forbundet med, altså, ja, med,
Speaker 3: der var sådan et eller andet symbolsk i det der, så,
Speaker 3: Men da jeg først fik taget det der bad, der
Speaker 3: var det alligevel som om, der var et eller andet.
Speaker 3: Og jeg lagde mig under den der dyne, og der
Speaker 3: sidder nu en kæreste, og det er virkelig som om,
Speaker 3: der var et eller andet, der sådan... Okay. Der var
Speaker 3: et eller andet, der sådan et udordning på en god måde,
Speaker 3: der landede.
Speaker 2: Ja
Speaker 2: Men du var lidt bange for at skylde vildmanden af
Speaker 2: dig
Speaker 3: Ja, det var jeg lidt. Det var jeg lidt. Skyld
Speaker 3: den af mig, skyld den ud af mig. Men det
Speaker 3: kan jeg jo så mærke i dag, at det er...
Speaker 3: Det havde jeg ikke behøvet at være så bange for. Det...
Speaker 3: Den har jeg med mig. Ham har jeg med mig.
Speaker 3: Han har indbødt en del af mig
Speaker 2: Og nu er du så tilbage til hverdagen med Astrid,
Speaker 2: som jeg også ved, du har fortalt, at nu vil
Speaker 2: du gerne satse på dem. Før har du fundet friheden
Speaker 2: i at tage på eventyr, men nu drømmer I om
Speaker 2: at stifte familie og er også i IVF-behandling.
Speaker 3: Vi er i gang med at prøve at skabe familie.
Speaker 3: Det er også sådan en meget apropos vores menneskelige natur
Speaker 3: en meget naturlig længsel næste skridt at give noget videre
Speaker 3: og tage ansvar for noget andet end mig selv. Jeg
Speaker 3: tror også, det var det, jeg kunne mærke ude i vildmarken.
Speaker 3: Jeg har brug for at være noget for nogle andre
Speaker 3: end mig selv. Det var det, der føltes så naturligt
Speaker 3: og så godt, og så også det der med at
Speaker 3: have når man er en ene med sig selv derude,
Speaker 3: så er det jo, man skal bearbejde sine egne tanker,
Speaker 3: man skal også rumme og bearbejde sine egne følelser, og
Speaker 3: lige pludselig, så det der med bare at kunne læne
Speaker 3: sig ind i andre mennesker, og kunne give fuldstændig slip,
Speaker 3: det var den der udånding der, og den der sådan, ah,
Speaker 3: her kører jeg til, og det er jo, jeg tror
Speaker 3: det er den erkendelse, der bare, altså den sidder bare
Speaker 3: endnu dybere i mig, end den gjorde tidligere, endnu klarere
Speaker 3: for mig, at Det med familie, det er jo en
Speaker 3: del af mine drifter også. Det er jo en del
Speaker 3: af det at være et menneske i kontakt med sin natur.
Speaker 3: Men der er ikke rigtig noget nyt under solen der.
Speaker 3: Altså vi arbejder på det, men det kommer, når det kommer.
Speaker 3: Og så tror jeg i forhold til det her med eventyret,
Speaker 3: Jeg tror sjældent, jeg har haft mere lyst til eventyret,
Speaker 3: end jeg har nu. Jeg vil ikke vælge mellem eventyret
Speaker 3: og livet. Jeg vil have eventyret med ind i et
Speaker 3: helt liv. Jeg vil leve et eventyrligt liv, simpelthen. Der
Speaker 3: er masser af ambition. Der er masser af drivkraft. Der
Speaker 3: er masser af lyst til også at tage ud i
Speaker 3: verden på eventyr. Men jeg tror, jeg har erkendt, at det,
Speaker 3: jeg leder efter, og det liv, der skal leves, Det
Speaker 3: er ikke defineret af, om jeg står på en bjergshop,
Speaker 3: langt pokker i vold, på en vandrerute, eller i en vildmark,
Speaker 3: eller er på vej med ski og en pult til Sydpolen,
Speaker 3: eller noget andet. Altså, livet er lige nu og her
Speaker 3: i nuet. Og det er også det, jeg eventyrer, det er.
Speaker 3: Men derfor er der masser af nysgerrighed, og masser af
Speaker 3: Jeg drømmer om at sætte fri, både derude, men også
Speaker 3: herhjemme i en hverdag. Så jeg er både en eventyrsmand
Speaker 3: og en vildmand og en hverdagsmand, tror jeg, og en
Speaker 3: familiemand med alt, hvad det indebærer. Hver eneste dag skal
Speaker 3: være et eventyr. Livet skal simpelthen bare leves, og det
Speaker 3: skal gribes. På alle mulige måder.
Speaker 2: Jamen, det synes jeg simpelthen er en perfekt sløjfe på
Speaker 2: det her afsnit. Tusind tak, fordi du ville være med.
Speaker 2: Og vi glæder os til at se... hvad næste skridt er,
Speaker 2: og håber selvfølgelig, at det lykkes, at det er familie,
Speaker 2: og have eventyret med i hverdagen.
Speaker 3: Jeg er sikker på, at det gør. Hvis der er
Speaker 3: noget at have lært, så er det at overgive sig
Speaker 3: til livet, og have tillid til det. Så går det mest.
Speaker 2: Tak fordi du ville være med, Rasmus. Det
Speaker 5: var en fornøjelse
Speaker 3: Selv tak
Speaker 2: Og husk at lytte med på mandag allerede igen, hvor
Speaker 2: vi har Jacob Kjeldberg i studiet. Og tak fordi I
Speaker 2: lyttede med til Sladminstede.