Speaker 2: Vi
Speaker 3: er i en regnskov i Mellemamerika. Tæt på det vand,
Speaker 3: der bliver kaldt for Panama-kanalen. Og vi befinder os helt
Speaker 3: oppe i toppen af nogle af de høje træer, der
Speaker 3: vokser her. Der er grønt af skov så langt, som
Speaker 3: du kan se. Lige nu er det tidlig morgen, og
Speaker 3: solen kaster de første stråler over trækronerne og rammer nogle
Speaker 3: små pelskugler, der nærmest ligger i en bunke deroppe på
Speaker 3: de allerøverste grene. Der er 30 pelskugler eller sådan noget. De
Speaker 3: er røde, brune, sorte og grå i det. Og så
Speaker 3: snorker de. I hvert fald lige nu. for sådan kommer
Speaker 3: det nok ikke til at fortsætte i særlig lang tid.
Speaker 3: For de snorkende pelskugler er selvfølgelig ikke bare kugler. De
Speaker 3: har store, brune og rødstribede haler, som de lige nu
Speaker 3: bruger som hovedpuder til deres meget lange hvide snuder, som
Speaker 3: de har siddet i den anden ende. Det pelsede djungledyr
Speaker 3: her ligner måske lidt en blanding mellem en vaskebjørn, en
Speaker 3: rev og en lemur. Men det er ingen af delene.
Speaker 3: Hej
Speaker 4: Emil. Mit navn er Rosa, jeg er syv år gammel,
Speaker 4: og jeg kan virkelig godt lide det program. Jeg vil
Speaker 4: gerne høre om en næsebjørn. Jeg hedder Mynte, jeg bliver
Speaker 4: otte år om to uger, og jeg vil gerne høre
Speaker 4: om en lille næsebjørn.
Speaker 3: Næsebjørne. Nysgerrige, alt eddende, hektiske slangedræbende og samtidig temmelig nuttede
Speaker 3: sudamerikanske klatredyr. Det er dem, vi skal høre om i
Speaker 3: det her afsnit. Det er både Ellen og Rosa og
Speaker 3: Mynte foreslået. Mynte sagde endda, hvidnæset næsebjørn. Der findes nemlig
Speaker 3: flere slags næsebjørne, og lad os da bare tage den.
Speaker 3: Dens hoved er egentlig mest mørkebrunt i det, men rundt
Speaker 3: om øjnene er pelsen hvid. Det ligner lidt briller, og
Speaker 3: så har den altså en aflangt mund. Lidt som en
Speaker 3: rev eller en ulv. Og den er også hvid, men
Speaker 3: kuldsort snude for enden. Du lytter til universets vildeste dyr.
Speaker 3: Mit navn er Emil. Og her, imens jeg har budt velkommen,
Speaker 3: er de små pelskugler i trætoppen begyndt at røre på sig.
Speaker 3: Og det betyder, at freden også snart er forbi. Der
Speaker 3: er sådan cirka 30 næsbjørn i flokken her. Og de aller,
Speaker 3: aller fleste af dem er hunder. Og de aller, aller
Speaker 3: fleste af dem er også i familie med hinanden. De mødre, tandre, søstre, kusiner, bedstemødre, ollemødre,
Speaker 3: måske endda tibollemødre. Og de hjælper alle sammen hinanden med
Speaker 3: at passe børn og skaffe føde. De eneste hænder, der
Speaker 3: lever i flokken, det er unger. Morgensolstrålerne kilder efterhånden de
Speaker 3: små hvide næsebjørnsnuder for meget til, at de kan ligge
Speaker 3: stille mere. De gaber, strækker sig, Men inden vi kan
Speaker 3: nå at tælle til tre, så kommer trætoppen her til
Speaker 3: at gå fra ro og harmoni til et virvar af kaos.
Speaker 3: For nu er alle ungerne vågne, og her er mange,
Speaker 3: mange unger. Langt over halvdelen af flokken her er unger,
Speaker 3: og de har fart på. De kravler op, de kravler ned,
Speaker 3: de kravler til siden, de kravler i alle retninger på
Speaker 3: samme tid. Og fra det øjeblik, alle mødrene og tanterne
Speaker 3: og bedstemødrene slår øjnene op, gælder det bare for dem
Speaker 3: om at prøve på at holde styr på alle de
Speaker 3: her unger, så de ikke falder ned eller bliver ædt.
Speaker 3: Der er f.eks. en mor derovre, som allerede nu ser
Speaker 3: meget træt ud, selvom dagen kun lige er begyndt. Hun
Speaker 3: bakser med syv af de mindste unger på én gang,
Speaker 3: der lige nu kravler rundt om og under og ovenpå
Speaker 3: og oven over hende. Men hun skal altså have styr
Speaker 3: på dem, for hele flokken skal til at have morgenmad.
Speaker 3: Men den er altså nede ved skovbunden, og alle skal med.
Speaker 3: Men det er svært, for de små piler rundt, og
Speaker 3: de store teenage-næsebjørnene, kunne man sige, de gider ikke rigtig
Speaker 3: høre efter, eller også bliver de aggressive. Så der er
Speaker 3: virkelig god brug for at være mange om børnepasseropgaven. Ellers
Speaker 3: ville det være fuldstændig umuligt at få ungerne her til
Speaker 3: at gå i samme retning. Men det er sådan for næsebjørn,
Speaker 3: at ungerne i flokken er en fælles ting. Hunderne De
Speaker 3: nusser og vasker og opdrager og giver mælk til alle ungerne,
Speaker 3: ikke kun dem, de selv har født. Det er ligesom
Speaker 3: sådan et stort fælles dagplejekollektiv. Eller næsten i hvert fald.
Speaker 3: Der er jo altså også de her teenage-nasebjørne. Og der
Speaker 3: er både hanner og hunder. De er et, måske to
Speaker 3: år gamle. Og selvom de måske selv synes, de kan
Speaker 3: klare det meste, så er de stadig helt afhængige af flokken.
Speaker 3: Så det er sådan lidt som en blanding af at
Speaker 3: have babyer og så nogle store nogen fra 6. og 7. klasse,
Speaker 3: som skal passes i samme dagpleje. Og det er klart
Speaker 3: nok noget rod. Især de toårige teenagehander gider ikke det her.
Speaker 3: De er aggressive, og de fylder rigtig meget. Og de
Speaker 3: snapper efter de andre, både de store, men især de små,
Speaker 3: og vil bestemme. Så der bliver virkelig testet nogle grænser
Speaker 3: her i træet. Det er vist også snart på tide,
Speaker 3: at de flytter hjemmefra. For næsebjørnshander er slet ikke egnet
Speaker 3: til at bo i flok. De lever alene, så snart
Speaker 3: de er gamle nok, så de kan strefe rundt i
Speaker 3: regnskoven på egen hånd. Og så mødes de ellers kun
Speaker 3: med hunderne i flokken, når det er parringstid. Nå, men
Speaker 3: nu er flokken vist endelig ved at være klar til afgang.
Speaker 3: Er alle med? Også den lille med den lange hale? Godt. Afsted.
Speaker 3: Alle 30 næsebjørn kravler i en stor klump ned ad træet.
Speaker 3: Og de små unger zigzakker ind og ud og over
Speaker 3: de andre, og de store unger skubber, og nogle er
Speaker 3: lige ved at skvatte, og så er der nogle af
Speaker 3: de voksne hunder, som er nødt til at fræse op
Speaker 3: og ned ad stammen, for at få bagtroppen til at
Speaker 3: følge med fortroppen, og sørge for, at der ikke er nogen,
Speaker 3: der farer vildt. Forrest går en af de ældste næsebjørne
Speaker 3: i flokken, en bedstemor. Hun klatrer sikkert og roligt med
Speaker 3: sin lange busket hale i vejret lodret nedad med hovedet først.
Speaker 3: Grunden til, at hun og de andre næsebjørn kan klatre
Speaker 3: nedad på den her måde, det er deres ankler. Næsebjørne
Speaker 3: har nogle ret så smidige ankler, som kan dreje 180 grader rundt,
Speaker 3: altså halvvejs rundt i en cirkel. Ligesom træleoparder også kan,
Speaker 3: hvis du har hørt om dem. Og hvis vi nu
Speaker 3: lige pauser næsebjørnet et øjeblik, så kan vi jo lige
Speaker 3: prøve at kigge på vores egne menneskefødder. Hvis du nu
Speaker 3: prøver at stå op, og så tager din ene fod
Speaker 3: og drejer den til siden. Kun foden og anklen. Det
Speaker 3: er snydt, hvis du drejer dit ben også. Hvor meget
Speaker 3: kan du så dreje den rundt? Kan du for eksempel
Speaker 3: få din fod til at pege bagud? Ej, vel? Men
Speaker 3: det er det, næsebjørnene kan. For på den måde vender
Speaker 3: deres klør opad, selvom de klatrer nedad. Og så kan
Speaker 3: de holde sig meget bedre fast. Og det her med
Speaker 3: at klatre så godt, er fuldstændig livsnødvendigt for næsebjørnene. Det
Speaker 3: er så vigtigt for dem at være superklatrere, at de
Speaker 3: helt nyfødte næsebjørne kommer på en form for intensivt klatrekursus,
Speaker 3: lige så snart de nærmest kan bevæge sig. Næsebjørnemoren tager
Speaker 3: nemlig et smut væk fra resten af flokken, når hun
Speaker 3: skal føde. Så finder hun en trætop til sig selv,
Speaker 3: hvor hun bygger en ræde. Og så føder hun sine
Speaker 3: unger der og giver dem mælk og passer dem. Men
Speaker 3: frem for alt lærer hun dem at klatre. Og hun
Speaker 3: vender først tilbage til flokken med de nye medlemmer, når
Speaker 3: de har lært at klatre op og ikke mindst ned selv.
Speaker 3: Med hovedet først. Og omdrejet ankler. Det er den eneste måde,
Speaker 3: de kan klare sig i regnskoven på. Men det er
Speaker 3: ikke noget, et menneske skal prøve. Jeg forudser i hvert fald,
Speaker 3: at det vil ende med blodtud hovedpine og nogle brækkede ankler,
Speaker 3: hvis du forsøger. Nå, nu skal vi tilbage til flokken igen.
Speaker 3: Kan du høre de der pivdyrsagtige lyde? Nogle gange lyder
Speaker 3: det næsten som et klik mere end et piv. Det
Speaker 3: er næsebjørnene, der laver dem. Og de her piv kan
Speaker 3: betyde mange forskellige ting, men lige nu er det noget
Speaker 3: i stil med her er jeg, hvor er du, eller
Speaker 3: kom her. Altså sådan en lyd, som skal få dyrene
Speaker 3: i flokken til at holde sig tæt til hinanden. Og
Speaker 3: der bliver klikket og pevet en hel del her, hvor
Speaker 3: de nærmer sig skovbunden. For ungerne vrimler ned ad træet
Speaker 3: som små pelsede tornadoer. De er så klar på, langt
Speaker 3: om længe, at få sig noget morgenmad. Men at finde
Speaker 3: næsebjørns morgenmad er lidt mere krævende og en del mere farligt,
Speaker 3: end at tage sig en skål havregryn med mælk. Næsebjørne
Speaker 3: er omnivore, altså alt eddere. De kan spise stort set alt,
Speaker 3: de finder. De har spidse tænder, stærke kæber, så de
Speaker 3: kan klare både fugleæger, mus, frøer, skorpioner, men de kan
Speaker 3: også godt finde på at æde bittesmå termiter fra rødden
Speaker 3: bark eller måske bare noget frugt fra træerne. Medlemmerne af
Speaker 3: flokken skiftes til at spise og til at holde vagt. Dem,
Speaker 3: der holder vagt, holder øje med de andre ved både
Speaker 3: at se, lytte, dufte og især holde øje med de
Speaker 3: andres buskede haler, som stikker lige op i vejret. Næsebjørne
Speaker 3: bruger nemlig ikke kun halen til at balancere med i træerne,
Speaker 3: men også til at kommunikere med. Det er jo lettere
Speaker 3: at se en høj hale, der stikker op, end et
Speaker 3: helt kamufleret dyr, der ligger nede i underskoven. Men næsebjørnene
Speaker 3: bruger også halen til at holde farlige dyr på afstand.
Speaker 3: Her i regnskoven bor der for eksempel også jaguarer og pumager,
Speaker 3: som meget gerne vil sætte tænderne i sådan en lækker næsebjørn.
Speaker 3: Men det vil næsebjørnene jo gerne undgå. Og derfor kan
Speaker 3: de finde på at smøre deres egne meget lange haler
Speaker 3: ind i lort fra lige præcis jaguarer, pumager eller andre rovdyr.
Speaker 3: For hvis en næsebjørn hørmer af for eksempel pumalort, så
Speaker 3: holder de ægte pumager sig væk. Det er jo på
Speaker 3: jagt efter en næsebjørn, ikke efter en anden puma. Men
Speaker 3: der er også andre farer i djunglen. Og mens næsebjørnflokken
Speaker 3: er i fuld gang med at dufte eller grave sig
Speaker 3: frem til mad, er der en af de voksne hunder,
Speaker 3: som pludselig begynder at pive. Hvorfor gør hun det? Hvad
Speaker 3: er det, der sker? Flokken reagerer og begynder at svare hende.
Speaker 3: De her piv betyder fare. For der kommer en stor
Speaker 3: kvælerslange glidende hen over bladene i skovbundet. En centralamerikansk borre.
Speaker 3: Tre meter lang med et sort, brunt og gult mønster
Speaker 3: fra hovedet til halespids. Den lugter sig frem med tunge.
Speaker 3: Der dufter vist af næsebjørneunge. Det kan den her borre
Speaker 3: godt lide. Men den er altså opdaget. Og alle næsebjørne,
Speaker 3: store og små, skynder sig så hurtigt de kan op
Speaker 3: i træerne, hvor de så sætter sig til rette og
Speaker 3: holder øje med den farlige slange. Men så er det,
Speaker 3: at man kan se en lille bitte busket hagel stikke
Speaker 3: op nede i skovbunden. Det er en unge, der har
Speaker 3: været så optaget af at fange en skorpion, at den
Speaker 3: slet ikke har lagt mærke til, at hele flokken er flygtet.
Speaker 3: Ungen her er på størrelse med en tyk kattekilling, og
Speaker 3: det er en perfekt mundfuld for borgeslangen. De voksne piver
Speaker 3: vildere og vildere, og nu kigger ungen endelig op fra
Speaker 3: sin skorpion og opdager, at den er i rigtig slemme problemer.
Speaker 3: Borgeslangen bevæger sig hurtigere, og nu begynder ungen at vine,
Speaker 3: og borgen gør sig klar til at hugge. Det er
Speaker 3: nu eller aldrig. Men så kommer næsebjørnendagpleje kollektivet til undsætning.
Speaker 3: Gruppen af mødre, tandre, mostre, kusiner, storesøstre, bedstemødre og et
Speaker 3: oldemødre forvandler sig på et split sekund fra at være
Speaker 3: de her søde, nuttede, lidt trætte, pelsede familiemedlemmer til absolute
Speaker 3: kamp- og dræbermaskiner. Der er ingen slange, der skal røre
Speaker 3: deres unge. Og så går hele mødregruppen her ellers til
Speaker 3: angreb på borerslangen. De springer ned fra træet med deres speseklør,
Speaker 3: skarpe tænder forrest og omringer slangen. Nu er det pludselig den,
Speaker 3: der er livsfar. Næsebjørnene deler sig fuldstændigt naturligt op i
Speaker 3: to grupper, hvor de skiftes til at bide i slangen.
Speaker 3: Først bider en gruppe, og så hopper de tilbage i sikkerhed,
Speaker 3: mens næste gruppe angriber og hopper tilbage i sikkerhed. Sådan
Speaker 3: bliver de bare ved og ved og ved, så slangen
Speaker 3: bliver angrebet og angrebet og angrebet. Den aner ikke, hvad
Speaker 3: den skal gøre sig selv. Der er hvide næsebjørns tandsæt overalt.
Speaker 3: Prøv lige at forestille dig, Hvis det var din mor
Speaker 3: og tante og moster og storsøster og mormor og oldemor,
Speaker 3: som bare lige pludselig gik fuldstændig amok på et eller
Speaker 3: andet børnespisende monster. Så kan du lige se din brølte bedstemor,
Speaker 3: der kommer tonsende med sin stok, eller din storsøster, som
Speaker 3: kommer med det sygeste flyvespark. Kapow! Det er lidt det,
Speaker 3: der er i gang her. Og borgen, hvis den skal
Speaker 3: overleve det her, skal den vist bare bruge sine muskler
Speaker 3: på at komme væk. Man skal ikke lægge sig ud
Speaker 3: med sådan en flok næsebjørne. Alle ungerne har fulgt med
Speaker 3: op fra træerne, og for en gang skyld er de
Speaker 3: heller ikke stukket af. Og nu kommer de kamptrætte mødre
Speaker 3: og bedstemødre osv. op til dem, med den lille unge,
Speaker 3: som næsten blev et. Og så er det altså tilbage
Speaker 3: op i trækronerne. Alle sammen. Men heldigvis skal flokken altså
Speaker 3: også op og have sig en lur nu. Både voksne
Speaker 3: og børn. Så kan de måske også lige nå at
Speaker 3: lade op, indtil det bliver aftensmadstid. Man kalder dem jo
Speaker 3: godt nok for næsebjørne. Men de her djungledyr er altså
Speaker 3: ikke bjørne. Det troede man i gamle dage, og så
Speaker 3: har navnet ligesom bare hængt ved. Men i virkeligheden er
Speaker 3: næsebjørne i familie med stinkdyr og vaskebjørne. Der var også
Speaker 3: på et tidspunkt i gamle dage nogle forskere, som troede,
Speaker 3: at næsebjørne egentlig var en slags myreslugere. Men det var
Speaker 3: trods alt for langt ude. Det her var sidste episode
Speaker 3: af Universets Vildeste Dyr i sæson 4. Men når det bliver efterår,
Speaker 3: så kommer der nye programmer igen. Men I skal bare
Speaker 3: blive ved med at skrive og ringe og tegne og
Speaker 3: ønske i mellemsiden. Og jeg glæder mig til at fortælle
Speaker 3: jer om flere fabelagtigt fantastiske dyr.